Справа № 445/121/20                                Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В. 
Провадження № 22-ц/811/1308/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Крайник Н.П.
суддів: Шеремети Н.О., Мельничук О.Я.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 березня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
ВСТАНОВИВ:
17 січня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 підписала заяву № б/н від 27.05.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином, внаслідок чого станом на 01.12.2019 виникла заборгованість у сумі 12139,13 грн., яку позивач просив стягнути в судовому порядку.
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 16 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». 
В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що поза увагою суду залишилося те, що відповідач, підписуючи заяву-анкету, підтвердила свою згоду на те, що підписана разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua,заява складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Посилається на правові висновки Верховного Суду висловлені у постановах у справах № 356/1635/16-ц, № 428/2873/17, № 755/2720/16-ц, № 666/388/16-ц та № 415/5971/17, які просить апеляційний суд врахувати при розгляді даної справи. 
Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, оскільки кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредитом є сплата відсотків, а відтак, суд першої інстанції, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жодних правових підстав для відмови у стягненні відсотків по кредиту.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи встановлено, що предметом судового розгляду є стягнення заборгованості, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Ураховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у суду відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2440,60 грн, а також, що при укладенні договору б/н від б/н від 27.05.2013 року АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується частково.
Судом встановлено такі обставини справи.
27.05.2013 року сторони уклали кредитний договір шляхом підписання заяви, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (арк.спр. 18).
У вказаній вище заяві-анкеті зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.05.2013 року відповідач станом на 01.12.2019 року має заборгованість в сумі 12139,13 грн., а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту – 2440,60 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; заборгованість по пені – 8285,93 грн., а також, штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 554,24 грн. - штраф (процентна складова). (арк.спр.17).
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (арк.спр.19) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (арк.спр.20-36).
У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.
Крім того, заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ч.1 ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно наданого банком розрахунку станом на 01.12.2019 року відповідач має заборгованість в сумі 12139,13 грн., а саме: заборгованість за простроченим тілом кредиту – 2440,60 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; заборгованість по пені – 8285,93 грн., а також, штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 554,24 грн. - штраф (процентна складова). (арк.спр.17).
Судом встановлено, що позивач свої обов`язки перед позичальником виконав, надавши відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач в односторонньому порядку порушив взяті на себе договірні зобов`язання, у встановлений договором строк не повернув кредит, в результаті цього утворилась заборгованість.
Установивши, що у анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також відсутні докази того, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій частині.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Однак, судом першої інстанції не враховано, що у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного платежу, сума кредиту вважається простроченою. Таким чином, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні простроченого тіла кредиту в розмірі 2440,60 грн., оскільки заборгованість за тілом кредиту включає в себе: заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту.
Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» належить стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 2440,60 грн.
Пунктом 2 частини 1статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Із врахуванням наведеного, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги, в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).
За подачу позову та апеляційної скарги Банком сумарно сплачено 5255 грн. судового збору (2102 грн. + 3153 грн. (а.с. 57,96).
Апеляційним судом задоволено 20,1 % позовних вимог Банку (стягнуто з відповідача 2440,60 грн. з 12139,13 заявлених позовних вимог).
Відтак, з відповідача підлягає до стягнення на користь Банку 1056,25 грн. (20,1 % від 5255 грн. сплаченого судового збору).
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 березня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 27.05.2013 року в розмірі 2440,60 грн. задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 27.05.2013 року у розмірі 2440,60 грн.
В решті заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 березня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» 1056,25 грн. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 30.07.2020 року

Головуючий:         Крайник Н.П. 

Судді:                Шеремета Н.О.

                                                                                 Мельничук О.Я.