ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2020 року                                                                                    Справа № 640/18123/18

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                               Губської Л.В., Мєзєнцева Є.І., 
за участю секретаря                      Лісник Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у справі

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про                       визнання протиправними та скасування 
                              податкових повідомлень-рішень, 

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про:
1) визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.08.2018 №№0088384202, 0088354202, 0088364202, 0088374202;
2) визнання протиправним та скасування акта від 27.06.2018 № 3001/26-15-42-02-30/2893916097 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отримання доходу у вигляді додаткового блага.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено повністю.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ «УкрСиббанк» позивачу було прощено суму основного боргу в розмірі 451 045,21 грн., яку позивач був зобов`язаний задекларувати як доход та сплатити з неї ПДФО і військовий збір.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що суму боргу за тілом кредиту ним було сплачено банку, а прощення боргу відбулося виключно щодо суми процентів по кредиту, яка не є додатковим благом.
При цьому, апелянт зазначає, що для погашення кредиту перед банком він отримав у свого батька поворотну фінансову допомогу.
З цих та інших підстав апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити постанову про задоволення його позову в повному обсязі, вважаючи, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини цієї справи, порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.  
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
          Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020, 21.04.2020, 09.06.2020 було витребувано додаткові докази у справі, продовжено строк її розгляду та відкладено судовий розгляд.
           30.06.2020 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, без надання відповідних доказів.
          Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.06.2020 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено та вирішено перейти до судового розгляду цієї справи в порядку письмового провадження,
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.06.2008 між АКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір № 11358015000 про надання споживчого кредиту.
На підставі та відповідно до умов вказаного договору позивачу надано кредит в сумі 50 000 доларів США.
З метою забезпечення виконання вказаних зобов`язань 10.06.2008 між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено договори поруки №№210291, 210288, 210289, 210290, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися перед банком відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань за кредитним договором № 11358015000.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку чим утворилась заборгованість у розмірі 46708,32 доларів США, що станом на 20.03.2014 за курсом НБУ становила 463243,78 грн. складається із: заборгованості за кредитом в сумі 37034,41 доларів США, що еквівалентно 367299,87 грн., заборгованості про процентам за користування кредитом - 8137,30  доларів США, що еквівалентно 80704,11 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 850,32 доларів США, що еквівалентно 4333,31 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам - 686,29  доларів США, що еквівалентно 6806,49 грн.
Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16.12.2015 з ОСОБА_1 та солідарно з ним - з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббак» стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 46  3243,78  грн.
На підставі вказаного судового рішення у провадженні Дніпровського РУЮ м. Києва перебувало виконавче провадження від 05.08.2015 № 48764721 на підставі виконавчого листа № 755/9178/15-ц, виданого Дніпровським районним судом м.  Києва 29.07.2015 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 та солідарно з ним з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббак» кредитної заборгованості в розмірі 463243,78 грн.
13.07.2016 між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладено договір про надання безпроцентної поворотної фінансової допомоги, відповідно до якого позикодавець передає позичальнику на терміновій і поворотній основі грошові кошти на суму 50000 доларів США, еквівалент яких по курсу НБУ на 13.07.2016 року становить 1 241  064,30 грн., а позичальник зобов`язується повернути зазначені кошти в обумовлений даним Договором термін.
14.07.2016 ОСОБА_1 на адресу АТ «УкрСиббанк» здійснено платіж на суму 27000,00 доларів США (сума у гривнях 670 174,72 грн.) з призначенням платежу «Погашення кредиторської заборгованості зг. кред. договору №0000011358015 Позичальник ОСОБА_1 ».
29.05.2017 ГУ ДФС у м. Києві фізичній особі ОСОБА_1 було направлено лист № 5491/С/26-15-13-04-14 щодо виконання ним обов`язку з подання декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік та декларування доходу як додаткового блага.
У свою чергу, ПАТ «УкрСиббанк», відповідно до підпункту «б» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, подало до контролюючого органу податковий розрахунок за формою 1-ДФ за III квартал 2016 року, в якому відображено нарахований та виплачений дохід у вигляді анулювання (прощення) боргу за ознакою доходу - 126 (дохід, отриманий як додаткове благо) ОСОБА_1 в сумі 451045,21 грн.
ГУ ДФС в м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткового блага у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ «УкрСиббанк» (ЄДРПОУ 09807750) фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, про що складено акт перевірки від 27.06.2018 № 3001/26-15-42-02-30/2893916097.
У вказаному акті перевірки встановлено, що:
1) в період з 01.01.2016 по 31.12.2016 позивач отримав доходи у вигляді додаткового блага в загальній сумі 451045,21 грн.;
2) ОСОБА_1 не подано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.  Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік та не надано Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;
3) позивачем не сплачено з вказаного доходу податок на доходи фізичних осіб в сумі 81188,14 грн. та військовий збір на загальну суму 6765,68 грн.
17.07.2018, не погоджуючись з висновками акта перевірки від 27.06.2018 №  3001/26-15-42-02-30/2893916097, позивач подав до ГУ ДФС у м. Києві заперечення.
За результатами розгляду вказаних заперечень позивача ГУ ДФС у м. Києві, розглянувши заперечення позивача, листом від 30.07.2018 № 36137/С/26-15-42-02-27 повідомило його, що висновки акта перевірки підлягають залишенню без змін, а заперечення - без задоволення.
01.08.2018 на підставі висновків акта перевірки від 27.06.2018 № 3001/26-15-42-02-30/2893916097 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення №№0088384202, 0088354202, 0088364202, 0088374202.
Зазначені податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному досудовому порядку до ДФС України.
За результатами розгляду скарги позивача ДФС України прийняла рішення від 08.10.2018 № 15502/С/99-99-11-02-01-14, яким вказані податкові повідомлення-рішення залишила без змін, а скаргу без задоволення.
Позивач, вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (пункт 79.1 статті 79 Податкового кодексу України).
У свою чергу, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків
Відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
У пункті 49.1 статті 49 ПК України визначено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.
Відповідно до пункту 120.1 статті 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Згідно з пунктом 176.1 статті 176 ПК України платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.
У п.п. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, визначено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
У пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України закріплено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.
Згідно з пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК України до оподатковуваного доходу включається дохід у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
У пп. 164.2.14 «б» п. 164.2 ст. 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.
Пунктом 167.1 статті 167 ПК України визначено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Згідно з п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що обов`язок із самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його власним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності сукупності таких умов:                   а) отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.
Крім того, отримання додаткового блага також зумовлює виникнення обов`язку платника податків відобразити отриманий дохід у річній податковій декларації.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у 2016 році ПАТ «УкрСиббанк» було анульовано (прощено) позивачу суму основного боргу (за тілом кредиту) по кредитному договору від 10.06.2008 №  11358015000 у розмірі 18 171,71 доларів США, що в еквіваленті складає 451  045,21 грн. /т. 2 а.с. 15/, тобто є його доходом у розумінні чинного податкового законодавства, та зумовлює виникнення в нього обов`язку щодо здійснення декларування такого доходу та сплати з нього ПДФО і військового збору.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що банком до відома позивача було належним чином доведено зазначені обставини, зокрема щодо виникнення в нього відповідних податкових зобов`язань, але, не зважаючи на це, такі зобов`язання залишилися невиконаними позивачем, що було встановлено контролюючим податковим органом при проведенні перевірки з дотриманням вимог чинного законодавства.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ГУ ДФС у м. Києві правомірно донарахувало позивачу ПДФО, військовий збір та застосувало до нього штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік у сумі, про що винесено відповідні податкові повідомлення-рішення.
Доводи апелянта щодо протиправності зазначених податкових повідомлень-рішень колегія суддів вважає необґрунтованими з наведених підстав.
Твердження апелянта про те, що суму боргу за тілом кредиту ним було сплачено банку, а прощення боргу відбулося виключно щодо суми процентів по кредиту, яка не є додатковим благом, спростовуються матеріалами цієї справи, про що зазначено вище.
Посилання апелянта на те, що для погашення кредиту перед банком він отримав у свого батька поворотну фінансову допомогу, не спростовують факту отримання ним додаткового блага та виникнення в нього обов`язку з декларування відповідного доходу та сплати з нього ПДФО і військового збору.
Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід…».
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
З огляду на це, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 30 червня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: