ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

12 серпня 2020 року      
м. Харків

Справа № 953/3443/20
Провадження № 22-ц/818/2789/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Кругової С.С., Маміної О.В.
за участю секретаря судового засідання : Прокопчук І.В.

Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
       
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 04 березня 2020 року, ухвалене суддею Ніколаєнко І.В.,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04 березня 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження рухомого майна, а саме транспортного засобу Landrover Rangerover, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

В іншій частині заяви - відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції не з`ясував дані про особу відповідача, не перевірив реальність загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду, не перевірив матеріальний стан та платоспроможність відповідача. Суд першої інстанції не з`ясував орієнтовної вартості майна, на яке було накладено заборону відчуження та чи не порушено правило співмірності. Також вказує, що оскаржувана ухвала порушує права його дружини ОСОБА_3 , оскільки спірний автомобіль було придбано після укладення шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір, забезпечення позову в спосіб, про якій просить представник позивача, буде відповідати меті застосування заходів забезпечення. Невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим чи утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_2 , збитки, заподіяні в результаті ДТП в розмірі 58239, 72 гривень.

Представник позивача звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просить забезпечити позовні вимоги шляхом накладення заборони відчуження та розпорядження на транспортний засіб Landrover Rangerover, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову посилається на те, що відповідач намагається уникнути цивільно-правової відповідальності. Транспортний засіб, який є у його власності намагається продати. Зазначила, що він не працює, нерухомого майна відповідно до даних реєстру на нього не зареєстровано. Вважає, що такий вид забезпечення є співмірним та адекватним позовним вимогам та пов"язаний з предметом спору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 58 239,72 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Порушуючи питання про забезпечення позову, позивач посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 уникає зустрічі з позивачем, намагається продати транспортний засіб, який належить йому, а тому невжиття заходів забезпечення позову у випадку задоволення позовних вимог може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Викладені обставини, враховуючи положення ст.151 ЦПК України є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи спір між сторонами виник з приводу відшкодування відповідачем на користь позивача шкоди у розмірі понад 58239,72 грн., а відтак з урахуванням ціни позову та належності відповідачу ОСОБА_2 транспортного засобу Landrover Rangerover, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 праві власності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що достатнім та співмірним є забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження рухомого майна.

Посилання апелянта на те, що судом не було враховано заходи забезпечення позову є неспівмірним заходом у порівнянні із сумою заявленої позовної вимоги про відшкодування матеріальних збитків колегія суддів відхиляє, оскільки стороною відповідача не надано доказів щодо дійсної ринкової вартості спірного транспортного засобу, який отримав механічні ушкодження а ДТП.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При цьому, вказаний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично зберігається в користуванні власника, а обмежується лише можливість його відчужити.

Задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті, і не порушує прав відповідача щодо володіння та користування належним йому майном, а лише обмежує у здійсненні прав на його відчуження на певний період.

Посилання апелянта на те, що спірний автомобіль, щодо якого вжито заходи забезпечення позову, був придбаний відповідачем ОСОБА_2 під час шлюбу із дружиною ОСОБА_3 , таким чином вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вжитий захід забезпечення позову не порушує її права, особисто ОСОБА_3 ухвалу суду не оскаржила.

Відповідач вказує, що має дохід як фізична особа-підприємець, є власником нерухомого майна, засновником та кінцевим бенефіціарним власником трьох юридичних осіб, тому відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить виконання рішення суду. 

Дійсно відповідачем надана копія податкової декларації за 2019 рік, з якої вбачається, що відповідач мав у 2019 році дохід.

Між тим, дохід фізичної особи-підприємця не є постійним і прогнозованим, тому неможна стверджувати, що відповідач отримує дохід у майбутньому, що дозволить виконати можливе рішення суду у майбутньому.

Якщо відповідач бажає забезпечити позов за рахунок свого нерухомого майна або іншого майна, він не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про заміну заходу забезпечення.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Оскільки, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Процесуальних порушень, які б призвели до неправильного вирішення питання колегією суддів не встановлено. 

У зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-        

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 04 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий -                                                        Н.П. Пилипчук

Судді -                                                               С.С. Кругова 
        
                                                                        О.В. Маміна