ПОСТАНОВА 
Іменем України

22 вересня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/5765/18
провадження № 22-ц/4809/878/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Єгорової С.М., 
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2020 року, у складі судді Варакіної Н.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову посилався на те, що 28.10.2010 відповідач підписала Заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 13600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ними Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. 
Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору відповідач надала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості і зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 19.07.2018 має заборгованість в сумі 27476 грн. 34 коп., з яких: 14719,14 грн – тіло кредиту; 1723,59 грн – нараховано відсотків за користування кредитом; 924,02 грн – нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1284,59 грн - штраф (процентна складова). 
Позивач просив стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2020 року у задоволені позову відмовлено. 
Суд дійшов висновку, що доказів, які б вказували, що кошти були зняті самим відповідачем матеріали справи не містять та не були надані позивачем. Також відсутні докази про те, що відповідач, надавав кредитну картку для користування іншим особам або повідомляв комусь ПІН-код. Ці обставини відповідач заперечує. За цим фактом було порушено кримінальне провадження.
На прохання відповідача провести службове розслідування щодо викрадення коштів з її рахунку, банк, в порушення пункту 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, не розглянув подану нею заяву. Не надано результатів такого розслідування і до суду.
Банк не надав достатніх доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тому позов задоволенню не підлягає.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що вважає рішення районного суду незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд, безпідставно застосував 8, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, якими встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. 
Суд не звернув увагу на те, що оспорювані відповідачем операції, вчинені 21.06.2017 року на загальну суму 2565,15 грн., були вчинені з використання кредитної картки та правильним введенням ПІН-коду в банкоматі, що чітко вбачається із виписки по рахункам відповідача. Тобто, дані платіжні операції здійснено із фізичним предъявлениям користувачем та електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу.
Суд не врахував, що відповідач після вчинення оспорюваних операцій продовжував користуватися кредитними коштами, несвоєчасно погашав наявну заборгованість, та не може бути звільнений від відповідальності за укладеним договором.
 
Вважає, що посилання відповідача на вчинення спірних операцій 21.06.2017 не є доказом відсутності заборгованості відповідача перед Банком, адже з матеріалів справи вбачається, що після вчинення спірних операцій відповідач звернувся до банку задля перевипуску картки, продовжив активно користуватися отриманою карткою, використовував кредитні кошти та несвоєчасно погашав заборгованість.
       Суд не звернув уваги на те, що спірна операція на суму 11523,00 грн. не стосується вимог за укладеним кредитним договором, предмету та підстав позову, на вказану суму не здійснювалося нарахування заборгованості, вказана сума не підтверджена виписками по картковим рахункам відповідача та не вбачається з розрахунку заборгованості, а тому суд не мав підстав посилатися на неї, як на підставу відмови в позові та звільнення від відповідальності за укладеним договором.
 
       Зауважив, що звернення відповідача до правоохоронних органів, не призвели до встановлення факту вчинення злочину та встановлення винних осіб.
 
Підписавши відповідну Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач погодився виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку: https://privatbank.ua.
Зазначає, що відповідно до п. 1.1.2.1.12 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт зобов`язаний вживати заходів щодо запобігання втраті (викраденню) карток, стікера PayPass, сім-карти мобільного телефона, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхньому незаконному використанню.
Вважає, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, а тому просив скасувати рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 13 лютого 2020 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити в повному обсязі.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 зазначала, що відповідач заявлених у позові кредитних коштів не отримувала, ними не користувалася, нікому не надавала в користування кредитну карту та не повідомляла пін-код.
Коштами заволоділи інші особи шляхом вчинення злочинних дій, про що негайно було повідомлено правоохоронні органи та АТ КБ «ПриватБанк».
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач не вказав про дані обставини та, взагалі, не повідомив суд про відкрите кримінальне провадження щодо викраденої у ОСОБА_4 кредитної картки та незаконно використані з неї кошти, а також доказів проведення службового розслідування по факту викрадення коштів не надав.
Згідно наданої Банком виписки, на початок дії перевипущеної кредитної карти № НОМЕР_1 , станом на 23.06.2017 залишок коштів становив 1660, 05 грн, що свідчить про відсутність заборгованості Відповідача перед Банком.
Динаміка позитивного залишку трималася до моменту здійснення Банком незаконних списань на свою користь, а саме 21.07.2017 з картки без її ініціативи та без будь-якої ідентифікації списується сума 1506,53 грн., де в деталях операції вказано: «PARTIALPAYMENTS 3 Покупка», внаслідок чого в цей же день виникає заборгованість в сумі 521,56 грн.
В подальшому такі операції повторювалися кожного місяця в одне й те ж число з деталізацією: «Ежемесячный платеж по сервису «Оплата частями» за покупку в АДРЕСА_1 »:
Однак, відповідач Сервісом «Оплата частями» не користувалася, ніяких для цих цілей коштів не отримувала, товарів не придбавала.
               Всього, за період з 21.07.2017 по 21.04.2018 з картки № НОМЕР_1 було списано коштів на загальну суму 15 419, 90 грн., а також три рази по 20 грн. за незрозуміле страхування, яке вона не замовляла, тобто всього: 15 479,90 грн.
Викладене вище свідчить, що банк самовільно списував кошти на свою користь без належних підстав та відповідної ідентифікації.
Вважає, що апеляційна скарга є необгрунтованою, вимоги, викладені в ній, не відповідають фактичним обставинам справи та чинному законодавству України, оскільки ОСОБА_4 не може нести відповідальність за дії злочинців, бездіяльність банку та правоохоронних органів.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
28.10.2010 відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» для отримання кредитної картки.
Відповідач ОСОБА_2 змінила прізвище в зв`язку із одруженням на ОСОБА_4 в зв`язку із одруженням, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.
Із анкети-заяви вбачається, що відповідач надав згоду на те, що заява позичальника, разом з пам`яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами - складає між позичальником і банком Договір про надання банківських послуг.
У заяві також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.
Відповідач надала докази того, що об 8.45 годині 21.06.2017 у неї, були викрадені кредитні картки АТ КБ «ПриватБанк» та телефон, за допомогою яких були зняті грошові кошти в розмірі 2565 грн та через термінал переведені кредитні кошти на картку невідомої особи ОСОБА_5 в розмір 11523 грн, 21.06.2017 в проміжок часу з 9.26 до 10.02 години, що підтверджується квитанцією та випискою про зняття готівки.
Відомості щодо скоєння зазначеного кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України, були внесені до ЄРДР 22.06.2017 за № 12017120020007185, про що повідомлено банк листом від 21.09.2017.
З листа АТ КБ «ПриватБанк» від 07.02.2018 вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у поверненні коштів.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Відповідач та її представник заперечили проти доводів апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна задоволенню не підлягає.
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом першої інстанції встановлено, що 21.06.2017, за допомогою кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк» та фінансового телефону, належних ОСОБА_2 , але викрадених у неї невстановленими особами того ж дня, з її кредитного рахунку об 8.45 годині були зняті грошові кошти в розмірі 2565 грн, та, в проміжок часу з 9.26 до 10.02 години, через термінал переведені кредитні кошти на картку невідомої особи ОСОБА_5 в розмір 11523 грн, що підтверджується квитанцією та випискою про зняття готівки.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
У пункті 14.16 статті 14 вказаного Закону передбачено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.
Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Згідно зі статтею 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.
Відповідно до пункту 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу (пункт 7 розділу 6 Положення № 705).
Згідно пункту 8 розділу 6 Положення № 705 емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (пункт 9 розділу 6 Положення № 705).
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.
Відтак, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, дійшов правильного висновку, що банком не було доведено, що ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 6-24548св18) зроблено аналогічний висновок, відповідно до якого саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції фактично звільнив відповідача від виконання зобов`язання за кредитним договором на підставі лише одних формальних міркувань, не можуть бути прийняті судом, оскільки такі не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував постанову Верховного Суду по аналогічній справі, не можуть бути прийняті судом з огляду на таке.
Так, у справі № 522/22780/15-ц (провадження 61-123040св18), на яку посилається банк, судами було встановлено, що відповідачем не було доведено, що саме третіми особами були зняті кредитні кошти з його карткового рахунку, враховуючи, що зняття коштів відбулося з використанням оригіналу картки та шляхом коректного введення ПІН-кода. крім того, судами було необґрунтовано взято до уваги правову позицію Верховного суду України висловлену в постанові від 13 травня 2015 року по справі N 6-71цс15, так як вона ґрунтується на положеннях постанови правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року N 223, яка втратила чинність
 
Разом із тим, у справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 належним чином повідомила банк та правоохоронні органи про зняття грошових коштів з її карткового рахунку, а банком не доведено, що вказані дії відбулись внаслідок дій чи бездіяльності відповідача.
Також банк посилається на те, що спірна операція на суму 11523,00 грн. не стосується вимог за укладеним кредитним договором, предмету та підстав позову.
Проте зазначені доводи не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки в позовній заяві про цю обставину не зазначено. 
До апеляційної скарги позивачем додано виписку по картковому рахунку ОСОБА_2 за період з 01.01.1999 по 06.04.2020.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Позивач, надавши суду апеляційної інстанції виписку по картковому рахунку не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції та причин неподання не вказав, унаслідок чого виписка по картковому рахунку не може бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції  приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення. 
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2020 року.

Головуючий суддя                                                         А.М. Головань
Судді                                                                         О.Л. Карпенко
                                                                                        С.М. Єгорова