Ухвала
 
02 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 466/5010/17
 
провадження № 61-41593ск18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Шевченківська районна адміністрації Львівської міської ради, Управління регулювання забудови департаменту містобудування Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю м. Львова, Львівське комунальне підприємство «Балатон-409», про знесення об`єкта самочинного будівництва та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор Зубрянської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Живко Михайло Олександрович, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 про скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2  про знесення об`єкта самочинного будівництва. ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про скасування запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно.
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 20 березня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
 
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 а шляхом знесення самочинної прибудови до квартири АДРЕСА_2 розміром 4,34 х 5,50 м та житлової надбудови над гаражем.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Постановою апеляційного суду Львівської області від 05 липня 2018 року залишено рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2018 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року апеляційну скаргу особи, яка не є стороною у справі, - ОСОБА_6 задоволено.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
У квітні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків щодо зазначення підстав касаційного оскарження та підтвердження поважності пропуску строку на касаційне оскарження.
 
У червні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 29 квітня 2020 року, з яких вбачається, що заявником зазначено підстави касаційного оскарження. Крім того, вказані матеріали містять клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
У своєму клопотанні ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копію постанови Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року було отримано 01 квітня 2020 року, та надає відповідні докази на підтвердження вказаних обставин.
  
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судового рішення заявником пропущено з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити. 
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та передати справу на новий апеляційний розгляд.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
 
Підставою касаційного оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
 
Підпунктом 3 пункту 12 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України, доповнивши пунктом 3 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 Цивільного процесуального кодексу України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину". 
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року.
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у місячний строк з моменту отримання ухвали, але не пізніше десяти днів з моменту закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID?19).
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                               Н. Ю. Сакара
                                                                                                                   О. В. Білоконь
                                                                                                                   О. М. Осіян