КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
07 вересня 2020 року
 
справа №761/34282/18 
                                     
провадження № 22-ц/824/2440/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,
при секретарі:Русинчук І.І.,
 
учасники справи:
позивач -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Солар Медіа Інтертеймент»
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року у справі за Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Медіа Інтертеймент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації,
 
В С Т А Н О В И В :
 
У вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Солар Медіа Інтертеймент» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації. 
Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 розмістив публікацію в мережі Інтернет, а саме на своїй веб-сторінці в соціальній мережі Facebook, яка містить недостовірну інформацію про позивача, у тому числі наступну «ІНФОРМАЦІЯ_11 ».
Інформація була поширена відповідачами шляхом доведення її до відома необмеженому колу осіб щодо позивача, який є виробником кінопроекту під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що зазначений під номером  НОМЕР_1 у «ІНФОРМАЦІЯ_12».
Не відповідають дійсності твердження про те, що кінопроект «ІНФОРМАЦІЯ_2» має обтяження, що пов`язані з порушенням виробником «Солар Медіа Інтертеймент»  авторських прав на сценарій до кінопроекту та те, що авторами сценарію є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , так як авторами сценарію кінопроекту  є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а авторські права на цей кіносценарій належать позивачу. 
            Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Солар Медіа Інтертеймент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації задоволено частково. 
 Визнано інформацію, розповсюджену в мережі Інтернет ОСОБА_1 на його веб-сторінці в мережі Facebook за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3    із посиланням на веб-сторінку, яка розміщена за адресою:  ІНФОРМАЦІЯ_13 , також ОСОБА_2 у мережі Інтернет у заяві на адресу міністра Міністерства культури України ОСОБА_8 , недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію ТОВ «Солар Медіа Іентертейнмент», а саме:  «ІНФОРМАЦІЯ_14». 
Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію розповсюджену в мережі Інтернет на його веб-сторінці у Facebook за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом розміщення на цій сторінці резолютивної частини судового рішення, протягом 10 календарних днів  з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Солар Медіа Інтертейнмент» судові витрати у розмірі 72497 грн 70 коп. з кожного з відповідачів. В іншій частині позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду відповідачі подали апеляційні скарги.
В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове про відмову в задоволенні позову.
Посилається на те, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки особи, інтернет-сайту Facebook, розміщеного у мережі-інтернет за адресою facebook.com, та належить компанії Facebook inc., що в порушення п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1,  не була залучена до участі у справі.
  На думку апелянта, примусове виконання рішення суду у частині розміщення резолютивної частини судового рішення на сторінці ОСОБА_1 на сайті Facebook.com може бути здійснено тільки компанією Facebook  Ins.
  Вказує, що позов не містить конкретних даних щодо того, хто з відповідачів, в який спосіб, коли та як поширив недостовірну інформацію. Зазначена у рішенні веб-сторінка не належить ОСОБА_1 і взагалі не існує, тому зобов`язання відповідача спростувати інформацію на його веб-сторіці є необґрунтованим.
Міністерство культури України, до якого було направлено звернення відповідачів, розглянуло та надало відповідь на звернення, тому висновок суду про те, що Міністерство культури України не є органом, який уповноважений перевіряти інформацію щодо можливих порушень виробником ТОВ «Солар Медіа Інтертейнмент» авторських прав на сценарій  до кінопроекту апелянт вважає помилковим.
 Рішенням суду задоволено позов щодо визнання інформації, поширеної відповідачами недостовірною та такою, що порочить честь гідність і ділову репутацію позивача. Проте, у юридичної особи не може бути честі, гідності, оскільки особисті немайнові права є тільки у фізичної особи.
            Позивач не надав до суду документальних доказів на підтвердження наявності високого рівня його ділової репутації.
Поширена відповідачами інформація є достовірною, відтак відсутній юридичний склад правопорушення з огляду на те, що кінопроект дійсно мав обтяження, оскільки апелянт вважав, що позивач порушив його авторські права на сценарій. Вжитий у зверненні термін «обтяження» є оціночним судженням і є критичною оцінкою наявності двох сценаріїв з однаковою назвою та різними авторами. 
 Внаслідок поширення інформації  позивачу не було заподіяно жодної шкоди. 
 Розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим і надмірним. Експертний висновок № 16-06/19 від 05.06.2019 року, виготовлений експертом Соповою К.А. щодо об`єктів інтелектуальної власності не стосується предмету спору, тому витрати в сумі 40 000,00 грн. є невиправданими.
 Всупереч положень ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, суд поклав на обох відповідачів судові витрати в рівних частках, що не відповідає  принципу пропорційності, і не поклав судові витрати на позивача взагалі.
             У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визнавши інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, оскільки позивачем заявлено лише про захист ділової репутації, що відповідає п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1. Відповідач ОСОБА_2 не розповсюджував в мережі Інтернет інформацію, яка б містила текст заяви-звернення до Міністерства культури.
 Зазначена у рішенні веб-сторінка в мережі Facebook не існує. На думку апелянта, він не є належним відповідачем, оскільки надісланий лист у формі звернення до Міністерства культури України у зв`язку з порушенням авторських прав означає, що адвокат вчиняв юридичні дії в інтересах відповідача і за його волею. Крім того, Міністерство культури України - орган, який був компетентний надати відповідь на питання, в тому числі щодо оригінальності поданого позивачем кінопроекту.
Судом не встановлено факту наявності у позивача немайнового права - ділової репутації, а позивачем не доведено наявності такого права. Юридичний склад правопорушення в діях ОСОБА_2 відсутній. Позивачем не надано до суду доказів завдання шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджання особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Звернення до державного органу не є поширенням інформації, а лише акт реалізації конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України. При вирішенні спору, судом порушено принцип пропорційності та стандартів доказування в частині визначення суми відшкодування судових витрат.   
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Посилається на те, що Міністерство культури України не є уповноваженим органом перевіряти інформацію про порушення авторських прав, оскільки Порядок проведення відбору кінопроектів, затверджений наказом Міністерства культури України № 370 від 27.04.2018 року не передбачає можливості перевіряти  наявність чи відсутність порушення авторських прав третіх осіб. 
Протиправність звернення до компетентного органу полягає у наявності недостовірних відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав.
Встановити наявність чи відсутність порушення авторських прав можливо лише за наявності експертизи, якої на час оприлюднення вказаної інформації, проведено не було. 
Поняття гудвілу та ділової репутації не є тотожними. Гудвіл, на відміну від ділової репутації, є активом, який має вартісне вираження та використовується у бухгалтерському та податковому обліках, тому наявність у позивача гудвілу не входить до предмету доказування. 
ОСОБА_2 , при наданні правової допомоги, допустив порушення ст.94 ЦК України, а саме порушив право позивача на недоторканість ділової репутації. На думку позивача, спірною інформацією завдано шкоду його діловій репутації, окільна поширена інформація ставить під сумнів дотримання моральних та правових норм у його діяльності. 
Судом першої інстанції правомірно відмовлено у залученні до участі у справі власника веб-сайту Facebook, оскільки власники сторінок у даній мережі самі вирішують, які відомості оприлюднити на своїх сторінках.
            В судовому засіданні відповідачі та їх представники апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити.
Представники позивача проти задоволення апеляційних скарг заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають  частковому задоволенню з наступних підстав.
            Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що поширеною недостовірною інформацією, а саме,  «..кінопроект за номером НОМЕР_1 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » виробництва ТОВ «Солар Медіа Інтертейнмент» має обтяження, що пов`язані із порушенням виробником  ТОВ «Солар Медіа Інтертейнмент» авторських прав на  творчу концепцію та сценарію до кінопроекту»  порушено авторські права на сценарій ТОВ «Солар Медіа Інтертеймент», що принижує статус позивача в очах суспільства, партнерів, оскільки необґрунтовано ставить під сумнів дотримання позивачем у його діяльності моральних та правових норм. 
             Недостовірна інформація була поширена ОСОБА_1 у мережі інтернет на його сторінці у соціальній мережі Facebook, як наслідок судом зобов`язано останнього спростувати її, шляхом розміщення на його сторінці резолютивної частини судового  рішення, протягом 10 календарних днів з дня набрання рішенням законної сили.
Проте погодитись із таким висновком суду не можна.
             Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи 15.02.2018 року між ТОВ «Солар Медіа Інтертейнмент» та ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 укладено Договір № 15/02/18 - ОДМ про створення за замовленням та передачу (відчуження) всіх виключних майнових прав на твір за умовами якого, ТОВ «Солар Медіа Інтертейнмент» замовило створення літературного сценарію повнометражного ігрового фільму « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а співавтори зобов`язалися передати позивачу всі (у повному складі) виключні майнові права на створений у результаті виконання договору твір (т. 1 а.с. 27-33).
              На виконання умов вказаного договору, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 створили літературний твір сценарій повнометражного ігрового фільму « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та передали ТОВ «Солар Медіа Інтертейнмент» всі (у повному складі) виключні майнові права на твір, що підтверджується відповідним актом від 14.05.2018 року (т. 1 а.с. 34).
             15.05.2018 року ТОВ «Солар Медіа Інтертейнмент» подало до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України заяву про реєстрацію договорів, які стосуються права автора на твір, а саме літературного сценарію повнометражного ігрового фільму « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (т. 1 а.с. 35-38).
            08.06.2018року Міністерством економічного розвитку і торгівлі України видано рішення про реєстрацію договору, який стосується права автора на твір, реєстраційний номер 3930, відповідно до якого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 передали майнові права на створений ними літературний сценарій повнометражного ігрового фільму « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Товариству з обмеженою відповідальністю «Солар Медіа Інтертейнмент» (т. 1 а.с. 39).
            25.07.2018 р. ТОВ «Солар Медіа Інтертейнмент» отримано Свідоцтво на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2 «ІНФОРМАЦІЯ_2» (т. 1 а.с. 40-46).
             01.06.2018 р. ТОВ «Солар Медіа Інтертейнмент» подано до Міністерства культури України заявку на участь у конкурсному відборі кінопроектів для надання держаної фінансової підтримки на виробництво (створення) та розповсюдження фільмів патріотичного спрямування кінопроекту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (т. 1 а.с. 47-48).
            Як вбачається із рейтингу кінопроектів за результатами другого етапу конкурсного відбору кінопроектів патріотичного спрямування, для виробництва (створення) та розповсюдження яких надається державна фінансова підтримка, який розміщено на веб-сайті Міністерства культури України, місце НОМЕР_5 даному рейтингу посів кінопроект «ІНФОРМАЦІЯ_2» виробника ТОВ «Солар Медіа Інтертейнмент» (т. 1 а.с. 50-52).
            Судом також встановлено наявність іншого сценарію сімейного фільму - пограбування « ІНФОРМАЦІЯ_4 », авторами якого зазначені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (т.2 а.с. 6-47) . 
              Згідно із висновком експерта №16-06/19 складеного за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 05 червня 2019 року, з якого вбачається, що при створенні твору - літературного сценарію повнометражного ігрового фільму « ІНФОРМАЦІЯ_2 », авторами якого є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не мало місце відтворення твору - сценарію «ІНФОРМАЦІЯ_2  ІНФОРМАЦІЯ_15 », а також відтворення його частини, яка може використовуватись самостійно. Твір - літературний сценарій повнометражного ігрового фільму « ІНФОРМАЦІЯ_2 » авторства ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не  є переробкою твору - сценарію « ІНФОРМАЦІЯ_16». Твір - літературний сценарій повнометражного ігрового фільму  « ІНФОРМАЦІЯ_2 » авторства  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 є самостійним твором, створеним  у результаті творчої праці  його авторів ОСОБА_1 розмістив публікацію в мережі Інтернет, а саме на своїй веб-сторінці в соціальній мережі Facebook за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 наступного змісту:
           «ІНФОРМАЦІЯ_17."
       Факт розміщення публікації в соціальній мережі Facebook на сторінці  ІНФОРМАЦІЯ_6 підтверджується експертним висновком за результатами проведення фіксації дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет (т.1 а.с. 17-18).
            У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
За змістом ч. 1 ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.
Згідно з ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація, ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. 
           Звертаючись до суду з позовом, заявник просив суд спростувати недостовірну інформацію, зазначену в заяві ОСОБА_2 до Міністерства культури України, яка розміщена у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, зокрема «ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
             Відповідно до п. 16 постанови Пленуму №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику  у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування  із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і, в разі якщо цей орган  компетентний  перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної  інформації. 
Метою звернення ОСОБА_23 до органу державної влади було встановлення відповідності сценарію «ІНФОРМАЦІЯ_2», поданого позивачем до Міністерства культури України, критеріям, передбачених законодавством, зокрема щодо оригінальності ідеї вказаного проекту.
Відповідно до п. 3, 13 розділу ІІІ Порядку проведення відбору кінопроектів патріотичного спрямування, для виробництва (створення) та розповсюдження яких надається державна фінансова підтримка, затвердженого Наказом Міністерства культури України від 27.04. 2018 року № 370 члени Експертної ради оцінюють кінопроект за такими критеріями: патріотична спрямованість; оригінальність ідеї; актуальність теми; драматургічна якість сценарію; соціальна важливість.
Звернення ОСОБА_2 було направлено до компетентних посадових осіб, які уповноважені розглядати та проводити перевірку за такими зверненнями.
Таким чином, відповідачами реалізовано своє право на звернення до органів державної влади, а тому факти, викладені у зверненні, не можна вважати поширенням недостовірної інформацією у розумінні ст. 277 ЦК України.
             Разом з тим, пунктом 15 постанови Пленуму №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику  у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. 
Таким чином однією із складовою правопорушення є поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Солар Медіа Інтертеймент» зазначило, що поширена інформація порушує немайнове  право позивача, а саме право на повагу до ділової репутації. Вказує, що оскільки товариство є студією з виробництва фільмів, тому дотримання законодавства про авторське право є важливим для його ділової репутації як виробника фільмів, а тому поширена інформація призводить до негативної оцінки діяльності  товариства внаслідок звинувачення його в незаконній поведінці.
Відповідно до п. 3 вищевказаної постанови Пленуму №1 від 27 лютого 2009 року під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка її підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин, а поширення недостовірної інформації принижує статус Позивача в очах суспільства, партнерів та клієнтів, а також дискредитує ведення його господарської діяльності.
На підтвердження зазначеного товариство посилалось на коментарі користувачів соціальної мережі Facebook під публікацією на сторінці ОСОБА_1 (а.с. 19-24 т.1), а також  на опубліковані статті у мережі Інтернет ( а.с.59, 61 т.2).
Проте, наявні відгуки під публікацією на сторінці ОСОБА_1 у мережі Facebook не несуть негативної інформації щодо ТОВ «Солар Медіа Інтертеймент», та не є  такими, які б завдавали товариству шкоди. 
З наявних публікацій слідує, що в них відображено інформацію щодо наявності заявленого позову, що також не підтверджує факту завдання шкоди позивачу.
Позивачем не надано доказів, які б свідчити про наявність негативних наслідків для ділової репутації позивача та його статусу у сфері кінематографії, зокрема не надано доказів того, що подальші проекти позивача зазнали будь-яких обмежень, чи  доказів щодо наявності  перешкод у діяльності товариства при створенні фільмів чи інших проектів внаслідок поширення інформації відповідачем щодо ТОВ «Солар Медіа Інтретеймент».
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність складу правопорушення, оскільки позивачем не доведено, що внаслідок поширеної відповідачем  інформації завдано шкоди діловій репутації ТОВ «Солар Медіа Інтретеймент» чи наявності перешкод  у здійсненні особистого немайнового права товариства.
Крім того, інформацію яку просить спростувати позивач, а саме:  «ІНФОРМАЦІЯ_18 » не несе в собі конкретного змісту щодо порушення права на ділову репутацію. 
Відповідно до ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Позивачем самостійно обрано для спростування інформацію, у зв`язку із чим суд не може не надавати оцінку повному тексту листа, вийшовши при цьому за межі позову. 
Відповідно до ч. 13 ст. 131 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, те, що судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні позову, відтак відсутні підстави для стягнення з відвідачів на користь позивача судових витрат. 
Отже, судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає  скасуванню з постановленням нового про відмову в задоволенні позову.
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд  
 
                                                 П О С Т А Н О В И В :
 
            Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_19 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року  скасувати.  Ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
            Суддя-доповідач   
                                                                 
            Судді