УКРАЇНА

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
14 серпня 2020 року м. Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду - Дзюбін В.В.,
 
за участю апелянта - ОСОБА_1 
захисника - адвоката Лоя О.М., 
 
переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду                 матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року,
 
                                                    у с т а н о в и в:
 
Цією постановою судді місцевого суду:
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який народився в сел. Садове Воронезької області Російська Федерація, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
 
визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. ст. 124, 122-4 КпАП України, та на нього накладено адміністративне стягнення на підставі ч. 2 ст. 36 КпАП України у виді штрафу               в розмірі 600 (шестиста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн., із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк         один рік. 
 
На підставі ст. 40-1 КпАП України з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 20 коп.

 
Постановою судді місцевого суду ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння; порушення учасником дорожнього руху (водієм) правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів; залишення водієм транспортного засобу місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний.
 
Як визнав установленим у постанові суддя місцевого суду, адміністративне правопорушення вчинене за таких обставин.
 
20 травня 2020 року о 15:10 годині по вул. Васильківській, 8 в м. Києві водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки "Форд", знак державної реєстрації НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка не відповідає обстановці, порушивши вимоги п. п. 2.3 "б", 2.5, 2.10 "а", 13.1 ПДР України, проявив неуважність,                     не дотримався безпечного бокового інтервалу під час руху, внаслідок чого вчинив наїзд на припаркований автомобіль марки "Део", знак державної реєстрації НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, після чого залишив місце ДТП.        Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 - відмовився в присутності свідків. 
 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , оспорюючи законність, обгрунтованість та підстави притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 122-4 КпАП України, просить: постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року - скасувати та провадження в справі на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України щодо нього закрити за відсутністю складу цих  адміністративних правопорушень. При цьому, апелянт зауважив про визнання ним винуватості за ст. 124 КпАП України. 
 
На обгрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зважає на те, що дана постанова винесена з порушенням норм процесуального адміністративного закону та неправильним застосуванням норм матеріального адміністративного права, при цьому суддя місцевого суду неповно та однобічно з`ясував фактичні обставини справи,          не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення фактичних обставин справи, не сприяв повному, всебічному та неупередженому її розгляду, що призвело до безпідставного притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 122-4 КпАП України.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів ОСОБА_1 , викладених       апеляційній скарзі; вислухавши його пояснення та пояснення захисника Лоя Олега Миколайовича в судовому засіданні, які підтримали апеляційну скаргу за наведених     у ній обставин; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши доводи апелянта, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню за таких підстав.
 
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КпАП України, завданням провадження      в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності        із законом.
 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.               Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
 
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа          в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
             
Разом з тим, за змістом п. 42 рішення Європейського суду з прав людини "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року зазначається, що право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені.
 
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно не виконані.
 
Так, за змістом ч. 1 ст. 130 КпАП України, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є, зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння (п. 2.5 ПДР України). 
 
 При цьому п. 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння тощо. 
 
Між тим, направлення на огляд  ОСОБА_1 з метою виявлення стану, зокрема, наркотичного сп`яніння - поліцейським не складалось.
  
Відповідно до правил, визначених п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 року №1026, включення портативного відеореєстратора відбувається з момента початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати і часу.
 
 Як об`єктивно вбачається із долученого до матеріалів справи відеозапису на диску, знятого з бодікамери поліцейського /а. с. 10/, відеозйомка обстановки та обставин подій даного правопорушення з момента початку виконання службових обов`язків поліцейськими велася небезперервно до її завершення неодноразово переривалася, тобто здійснювалась епізодично, та загалом її час становить одна хвилина п`ятдесят три секунди, при чому з відеофіксації у ОСОБА_1 наявність явних ознак наркотичного сп`яніння: вираженого тремтіння пальців рук, поведінки, що не відповідає обстановці - не вбачається, при цьому перевірка реакції зіниць очей на світло - не відображена, а також категорична відмова від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння взагалі не зафіксована, що фактично знеславлює належність та допустимість зазначеного відеозапису як доказу                    в адміністративній справі.
 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 265-2, ч. 1 ст. 266 КпАП України, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 4 статті 130 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу поліції МВС України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.
 
Особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані, зокрема, наркотичного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан такого сп`яніння. 
 
Проте ніяких даних про тимчасове затримання транспортного засобу ОСОБА_1 , тобто належне виконання цих вимог закону, як протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №071496 від 02.05.2020 року /а. с. 1/,  так і матеріали адміністративної справи - не містять. 
 
Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
 
Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.  
 
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі "Кобець проти України" (з урахуванням первісного визначення принципу "поза розумним сумнівом" у справі "Авшар проти Туреччини") доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
 
За таких обставин, постанова судді місцевого суду в частині визнання винуватості ОСОБА_1 не може залишатися в силі та підлягає скасуванню, а провадження в справі в цій частині на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, а в іншій частині - підлягає зміні, виходячи з наступного. 
 
Так, винуватість у порушенні водієм ОСОБА_1 , як учасником дорожнього руху, правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а також залишення ним місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, за обставин, встановлених у постанові, доведена наявними        у справі належними і допустимими доказами, ретельно дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким суддею місцевого суду надано об`єктивну оцінку.
 
При цьому суддя місцевого суду правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість водія ОСОБА_1              у порушенні вимог п. п. 2.3 "б", 2.10 "а", 13.1  ПДР України, який був неуважним, залежно від швидкості руху та дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем "Део", знак державної реєстрації НОМЕР_3 .А, що спричинило пошкодження транспортних засобів, після чого негайно не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди. 
 
За наведених обставин, дії водія ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП та наслідками, що за її результатами настали.
 
Кваліфікація дій ОСОБА_1 суддею місцевого суду за статтею 124 КпАП України - є правильною. 
 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що він умисно не залишав місця дорожньо-транспортної пригоди, з чим не погодився в постанові й суддя місцевого суду, суд апеляційної інстанції вважає такими, що є надуманими та неспроможними, оскільки не грунтуються на зібраних в справі доказах, а, навпаки, суперечать їм.   
 
Отже, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування постанови судді місцевого суду та закриття провадження в справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КпАП України, суд апеляційної інстанції вважає - безпідставними.
 
Таким чином, при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 7, 245, 251, 252, 268, 280, 283 КпАП України та прийшов до обгрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 122-4 КпАП України.
 
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , дотримуючись вимог ст. 33 КпАП України, суд апеляційної інстанції враховує характер вчинених правопорушень, особу порушника та ступінь його вини, обставин, що обтяжують і обтяжують стягнення, не убачається, та вважає необхідним накласти на нього стягнення на підставі ч. 2 ст. 36 КпАП України - у виді штрафу в межах санкції ст. 124 КпАП України. 
 
Таке стягнення є справедливим, необхідним і достатнім для його виховання та запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так й іншими особами.
 
 Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов остаточного висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. 
 
Керуючись ст. 294 КпАП України, Київський апеляційний суд -  
 
п о с т а н о в и в: 
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
Постанову судді Голосіївського районного м. Києва від 01 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України  - скасувати та провадження в справі  на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
 
За вчинення адміністративних правопорушень за ст. 124, 122-4 КпАП України,  у вчиненні яких його визнано винуватим, на підставі ч. 2 ст. 36 КпАП України накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн.
 
У решті постанову судді місцевого суду - залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

                      Суддя
 Київського апеляційного суду                                                 В. В. Д з ю б і н