Ухвала
Іменем України 
01 жовтня  2020 року
м. Київ
справа № 127/9249/20
провадження № 51-4680 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2020 року,
встановив:
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2020 року 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк відбутого покарання час утримання його під вартою з 30 січня 2020 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин у великих розмірах, вчинених повторно, за обставин, викладених у вироку.
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про зміну оскаржуваних судових рішень у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість і просить пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 75 КК України.
В обґрунтування своїх вимог стверджує, що  судом першої інстанції не враховано у повній мірі особу засудженого ОСОБА_5 , всі обставини, що пом`якшують йому покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин. У свою чергу, апеляційний суд, у порушення вимог ст. 419 КПК України, допущених порушень не усунув, та вирок суду першої інстанції залишив без зміни. 
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки суду про винуватість  ОСОБА_5 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому злочину в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та щодо суворості покарання, яке призначено засудженому без застосування положень ст. 75 КК України є такими, що не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Судами першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог кримінального процесуального закону було дотримано, про що свідчить нижченаведене.
Доводи касаційної скарги захисника про не врахування в повній мірі судами першої та апеляційної інстанції при призначенні засудженому покарання обставин, які пом`якшують покарання, позитивно характеризують його особу, обґрунтованими визнати не можна.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу.
Як слідує з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, врахував дані, які характеризують особу винного, усі обставини в сукупності, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого засудженим злочину, зокрема: молодий вік   ОСОБА_5 , ряд пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності. Ці обставини обґрунтовано визнано судом такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого                       ОСОБА_5   злочину та дають підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, тяжкість скоєного злочину, який кваліфікується як тяжкий умисний, кількість епізодів злочинної діяльності, особу ОСОБА_5 , його молодий вік, те, що він раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та проходженням військової служби компрометуючих даних про якого не надходило, обставину, що пом?якшує покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, та те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, суд обґрунтовано призначив засудженому покарання, яке він має відбувати реально, із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією      ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна в дохід держави.
Висновок суду про необхідність обрання засудженому покарання у виді реального позбавлення волі належно вмотивований та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись цією нормою закону про кримінальну відповідальність, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про те, що наведені вище дані про особу винного, тяжкість та зухвалість вчиненого ним умисного злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та спосіб скоєного не свідчать про можливість виправлення засудженого   без ізоляції від суспільства.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідає вимогам кримінального закону, підстави для застосування до засудженого положень  ст. 75 КК України відсутні.
Таким чином, підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через його суворість, а також підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, про що захисник зазначає у своїй касаційній скарзі, не вбачається.
В свою чергу, при розгляді апеляційної скарги  захисника, у якій порушувалось питання про невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та  особі засудженого через наявність ряду пом`якшуючих обставин, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.
Тому колегія суддів вважає, що призначене  ОСОБА_5 покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК України.
Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою       захисника  ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                            ОСОБА_3