ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 759/4858/20                                         Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                        Шум Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І..;
за участю секретаря:      Несін К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року (розглянута за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про скасування постанови від 16.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення та скасування рішення від 19.02.2020 року, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Начальника відділу планових перевірок юридичних осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Головного управління Державної податкової служби у м. Києві Аксюкова Сергія Миколайовича, заступника Голови Державної податкової служби України Венцковського Дмитра Юрійовича про скасування постанови від 16.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення та скасування рішення від 19.02.2020 року.  
В обґрунтування позову зазначає, що працівниками Головного управління ДПС у місті Києві проведено документальну планову перевірку ФОП  ОСОБА_1 , щодо достовірності ведення обліку доходів і витрат за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року, та порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року. Головним державним ревізором-інспектором відділу планових перевірок само зайнятих осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Сафоновою О.В. були складені протоколи про адміністративне правопорушення №1 та №2 про адміністративне правопорушення.  Начальником відділу планових перевірок юридичних осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Головного управління Державної податкової служби у м. Києві Аксюковим С.М.  16.01.2020 року винесена постанова про накладення адміністративного стягнення. Відповідно до вказаної постанови, позивачем, в період часу з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року не належно вівся облік доходів та витрат, не вівся облік в період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року порушено порядок нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за що передбачена відповідальність згідно з ч.1  ст. 164-1 та ч.1 165-1 КУпАП. На підставі вищезазначеної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 680,00 грн. Окрім того, позивач зазначає, що 16.12.2019 року перевіряючими складено Акт №795/26-15-42-04-30-2518311892. З оскаржуваної постанови можливо встановити, що вона винесена на підставі Протоколів №1, №2 від 10.01.2020 року, а також Акту перевірки №795/26-15-42-04-30-2518311892 від 16.12.2019 року. З даною позицією позивач не погоджується, оскільки в порядку та в строки визначені  Податковим кодексом України, він направив свої заперечення на вказаний Акт перевірки. Вказує, що нормами п.  86.7  та 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті перевірки, вони мають право подати свої заперечення, які розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів. Окрім того, позивач зазначає, що вказані норми передбачають, що податкове повідомлення рішення приймається керівником, у тому числі, з урахуванням висновку про результати розгляду таких заперечень до акту. З огляду на викладене, позивач вважає, що оскаржувану постанову було винесено до прийняття кінцевого рішення по акту перевірки, тобто, передчасно. Окрім того, позивач зазначає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, такою, що не відповідає нормам   КУпАП  та винесена з перевищенням компетенції суб`єкта  владних повноважень. Також під час винесення постанови не дотримано вимоги статей  245,  276 КУпАП, відповідно до яких, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи. У зв`язку  з чим, позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності  за вчинення адміністративних правопорушень,  передбачених ч.1 ст.  164-1, ч.1 ст.165-1 КУпАП  є недоведеним і необґрунтованим, а складання оскаржуваної постанови було вчинене з порушенням норм закону.                
Враховуючи вищевикладене, позивач просив скасувати вказану постанову, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Крім того позивач вказує, що 07.02.2020 року ним було подано скаргу до  Державної податкової служби у м. Києві на постанову про накладення адміністративного стягнення від 16.01.2020 року з клопотання про поновлення строку на оскарження постанови.
Рішенням заступника Голови Державної податкової служби України Венцковського Д.Ю. від 19.02.2020 року скаргу ФОП ОСОБА_1 на постанову про накладення адміністративного стягнення від 16.01.2020 року залишено без розгляду. Вважає дане рішення необґрунтованим та таким, що порушує його права, у зв`язку з чим просить його скасувати.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року позов задоволено.
Постанову  начальника відділу планових перевірок юридичних осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Головного управління Державної податкової служби у м. Києві Аксюкова Сергія Миколайовича  від 16.01.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за    ч. 1 ст.  164-1, ч.1 ст.  165-1 КУпАП    та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 гривень    - скасувати та закрити провадження у вказаній адміністративній справі.
Рінення  заступника Голови Державної податкової служби України Венцковського Дмитра Юрійовича від 19.02.2020 року про розгляд скарги  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   на постанову про адміністративне правопорушення, скасовано.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем  подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. 
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до  ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних позовних вимог, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що 16.01.2020 року на підставі протоколу від 10.01.2020 року №1, 2 та Акту перевірки №795/26-15-42-04-30-2518311892 від 16.12.2019 року  начальником відділу планових перевірок юридичних осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Головного управління Державної податкової служби у м. Києві Аксюковим С.М.  складено щодо ФОП ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення, у вигляді накладення штрафу в сумі 680 грн. за порушення, ч.1 ст.  164-1, ч.1 ст.  165-1 КУпАП, п.  177.10  , п.177.2  ст. 177  ПК України, п.1,4 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.  7, п. 8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 1 від 10.01.2020 року вбачається, що головним державним ревізором-інспектором відділу планових перевірок самозайнятих осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Сафоновою О.В., встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вчинив правопорушення: неналежне ведення обліку доходів та витрат пов`язаних з господарською діяльністю у періоді з 01.01.2017 по 31.12.2018, що виявлено актом перевірки №795/26-15-42-04-30-2518311892 від 16.12.2019 року. Порушено п. 1,4 ч. 2 ст. 6, п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 8 ст. 9 Закону України про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями ст. 165-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.11984 №8073-Х із змінами та доповненнями.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 2 від 10.01.2020 року вбачається, що головним державним ревізором-інспектором відділу планових перевірок самозайнятих осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Сафоновою О.В., встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вчинив правопорушення: неналежне ведення обліку доходів та витрат пов`язаних з господарською діяльністю у періоді з 01.01.2017 по 31.12.2018, що виявлено актом перевірки №795/26-15-42-04-30-2518311892 від 16.12.2019 року, порушено п.  177.10, п.177.2, п.177.4  ст. 177  Податкового кодексу України, ч.1  ст. 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі  ст. 9 КУпАП  адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність,  яка  посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За вимогами  ст. 251 КУпАП  доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративні правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновків експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частиною 1  статті 256 КУпАП  визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Разом з тим, в порушення   статті 256 КУпАП України  у    вказаних протоколах про адміністративні правопорушення не зазначено, в чому саме полягали порушення, які конкретно неправомірні винні дії або бездіяльність вчинені позивачем і в який період, тобто не розкрито, в чому саме полягало неналежне ведення обліку доходів та витрат, яким чином було здійснено заниження оподаткованого доходу та за який період, в чому саме полягало порушення порядку нарахування єдиного внеску, що призвело до заниження єдиного внеску з сум доходу.
Відповідно до вимог  ст. 280 вказаного Кодексу орган(посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясовувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлено, що протоколи про адміністративне правопорушення, а в подальшому постанова про притягнення до адміністративної відповідальності винесені з урахуванням складеного акту про результати документальної планової виїзної перевірки позивача, викладені в якому висновки щодо допущених вимог податкового законодавства податковим органом були покладені в основу доведеності вини позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164-1, ч.1 ст.  165-1 КУпАП.
Між тим, акт перевірки тільки фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства, та не є остаточним документом, що зобов`язує до вчинення будь-яких дій, і сам по собі не породжує певних правових наслідків для платника податків. Акт перевірки це документ, в якому викладені певні обставини так, як їх бачить посадова особа податкового органу, що проводить перевірку, та не тягне за собою жодних наслідків без прийнятого податкового повідомлення-рішення.
Згідно з ст. 86 Податкового кодексу України  у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). Такі заперечення розглядаються контролюючим органом протягом п`яти робочих днів, що настають за днем  їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному   статтею 58 цього Кодексу  для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до положень  ст. 56 Податкового кодексу України  рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку; подана скарга зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження і протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Крім того, положеннями Податкового кодексу України, надано право платнику податків на звернення до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу, при цьому грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Тобто, протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржуються, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.
Позивач скористався своїм правом та направив до ГУ ДПС у м. Києві свої заперечення за вих. номером Р/4298/ФОП від 13.01.2020 року на Акт перевірки №795/26-15-42-04-30-2518311892 від 16.12.2019 року.
Водночас, інформації щодо результатів розгляду заперечень позивача, так само які і інформації про прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень, оскарження податкових нарахувань,     матеріали справи, у тому числі позов, акт документальної перевірки, протоколи та оскаржувана постанова - не містять.
Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки акт перевірки від 16.12.2019, на якому ґрунтуються протоколи про адміністративне правопорушення та постанова про накладення адміністративного стягнення відносно позивача було оскаржено, податкові зобов`язання є неузгодженими, відтак, факт допущення порушень ведення обліку доходів і витрат не можна вважати встановленим, а відповідні твердження податкового органу, які відображають лише позицію однієї із сторін спору, не можуть бути підставою для висновку про наявність в діях платника податків вини у порушенні встановленого порядку ведення обліку доходів і витрат у формі умислу або необережності і, відповідно, не може бути підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до частини 1  статті 164-1 КУпАП  неподання або несвоєчасне подання громадянами  декларацій про доходи чи включення до декларацій перекручених даних, неведення обліку або неналежне ведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку, тягне за собою попередження або накладення штрафу у розмірі від трьох до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 2 статті    6    та частиною 8 статті    9    вказаного    Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок - не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.
Відповідно до частин 7 та 8    статті 9 цього Закону, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за         відповідний базовий звітний період не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом         є календарний місяць.
За приписами частини 1  статті 165-1 КУпАП  порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених  законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  і «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від тридцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Факти порушення позивачем податкового законодавства, а також Закону України    «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» протягом періоду з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, було встановлено відповідачем у грудні 2019 року.
Відповідно до частини 2    статті 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього  Кодексуvts13>    підвідомчі суду (судді).
Неналежне ведення обліку доходів і витрат, заниження оподатковуваного доходу, порушення порядку нарахування та сплати єдиного внеску з сум доходу, обумовлені певною дією щодо сплати єдиного внеску в неналежному розмірі, внесення некоректних даних  до декларації та книги обліку.
Наведені порушення є однократними разовими порушеннями Закону.
Оскільки вказані адміністративні правопорушення є однократним, закінченими проступками, тому і адміністративне стягнення має бути накладено на винну особу протягом двох місяців з дня вчинення правопорушення.
Враховуючи те, що вищезазначені порушення встановлено за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2018 року, станом на день прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення -16.01.2020 року, двохмісячний строк для застосування до позивача адміністративного стягнення, який обраховується з дати вчинення порушення, сплинув.
На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_1 подав скаргу на постанову  начальника відділу планових перевірок юридичних осіб управління податкових перевірок фізичних осіб Головного управління Державної податкової служби у м. Києві Аксюкова С.М. від  16.01.2020 року з клопотання про поновлення строку на її оскарження, з зазначенням причин пропуску строку.
Рішенням заступника Голови Державної податкової слуби України Венцковського Д.Ю. від 19.02.2020 року скаргу ФОП ОСОБА_1 на постанову про накладення адміністративного стягнення від 16.01.2020 року залишено без розгляду у звязку з пропушенням строків на її оскарженням.
Отже, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що ФОП ОСОБА_1 не погоджуючись із постановою про накладення на нього адміністративного стягнення, скористався своїм правом на адміністративне оскарження даного рішення до ДПС України, надавши при цьому пояснення та необхідні документи. 
Однак, контролюючий орган не взяв до уваги подані пояснення і необхідні документи, та прийняв рішення про залишення без розгляду скарги.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішення  заступника Голови Державної податкової слуби України Венцковського Д.Ю. від 19.02.2020 року щодо розгляду скарги на постанову у справі про адміністративне правопорушення ФОП  ОСОБА_1 .  
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом.
Згідно ст. 245КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу  законності (ч. 1, 2 ст. 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до  ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень; зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку, що адміністративний позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень  та  у спосіб, що визначені  Конституцією  та  законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод  та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 205, 241, 242, 243, 251, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2020 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк 
          
Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,
                                                                                                    
                                                                                                    М.І. Кобаля