ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 вересня 2020 року           справа №200/4303/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., секретар судового засідання Харечко О.П., за участю представника відповідача Сенникова А.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року (повний текст складено 12 червня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/4303/20-а (суддя в 1 інстанції – Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області  про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 березня 2020 року № 0016335533 у розмірі 21500 грн,-

                                                В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Донецькій області (далі – відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 березня 2020 року № 0016335533 у розмірі 21500 грн. (арк.справи 2-4)
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року у справі № 200/4303/20-а позовні вимоги задоволено, внаслідок чого:       визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 23 березня 2020 року № 0016335533, яким ОСОБА_1 зобов`язано сплатити штраф у розмірі 21500 грн. (арк.справи 45-47)
Не погодившись з таким рішенням, Головним управлінням ДПС у Донецькій області подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. (арк.справи 111-114)
Представник відповідача в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення, прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
   Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 19 березня 2001 року, РНОКПП НОМЕР_2 .
23 березня 2020 року відповідачем проведена камеральна перевірка позивача з питання своєчасності сплати суми узгодженого податкового зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб, за результатами якої було складено акт від 23 березня 2020 року № 394/05-99-55-33/ НОМЕР_2 . 
     За висновками перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем пункту 287.3 статті 287 ПК України граничних строків сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з орендної плати фізичних осіб та нараховано штрафні санкції на загальну суму 21500 грн. Даний акт було отримано позивачем особисто 27 березня 2020 року, про що свідчить роздруківка з офіційного сайту “Укрпошта”.
     Акт перевірки, який надійшов до позивача 27 березня 2020 року був складений головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Слов`янсько-Лиманського управління ГУ ДПС у Донецькій області Осипенко Іриною Петрівною, проте не підписаний нею.
     23 березня 2020 року відповідно до акту перевірки від 23 березня 2020 року № 394/05-99-55-33/ НОМЕР_2 відповідачем  було прийнято податкове повідомлення-рішення № 0016335533, яким на підставі статті 122 ПК України за затримку на 1159, 1159, 912, 912, 912, 912, 912, 912 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 107500 грн. позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 21500 грн. за платежем орендна плата з фізичних осіб.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, колегія суддів дійшла наступного.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи маю право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
     Згідно визначеного веденого у підпункті 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
     Порядок проведення камеральних перевірок врегульований статтею 76 Податкового кодексу України. Така перевірка проводиться посадовими особами податкового органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.   Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення перевірки не обов`язкова.
    Згідно з пунктом 76.2 цієї ж статті порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
    Пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами податкового органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
     Крім того, суд зазначає, що пунктом 1.1. ДСТУ 4163-2003 (Уніфікована система Організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів) (далі - ДСТУ 4163-2003) передбачено, що цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності: органів державної влади України, органів місцевого самоврядування; підприємств, установ, організацій та їх об`єднань усіх форм власності (далі - організацій).
    Відповідно до пункту 1.2. ДСТУ 4163-2003 цей стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташовування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів.
    Документи, що їх складають в організації, згідно пункту 4.4. ДСТУ 4163-2003 повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23).
    Згідно з пунктом 3.12. Національного стандарту України ДСТУ 2732:2004 “Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять”, затвердженого наказом від 28 травня 2004 року №97 Держспоживстандарту України (далі - ДСТУ 2732:2004), юридична сила (службового документа) - властивість службового документа, надана чинним законодавством, яка є підставою для вирішення правових питань, здійснювати правове регулювання і (або) управлінські функції.
    Підпунктом 4.1.7. пункту 4.1. ДСТУ 2732:2004 визначено, що підпис службового документа - реквізит службового документа, який свідчить про відповідальність особи за його зміст та є єдиний чи один з реквізитів, що надають документові юридичної сили.
    Враховуючи наведені вимоги  ПК України, а також приписи ДСТУ 4163-2003 та 2732:2004, підписання акту перевірки посадовими особами контролюючого органу є основною умовою дійсності такого акту.
     Відповідно до статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
    Частиною другою статті 77 вказаного Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
     Таким чином, допустимість як властивість доказів поєднує в собі декілька вимог. Доказ вважається допустимим, якщо він отриманий уповноваженим суб`єктом, з дотриманням належної правової процедури та є закріпленим у відповідному джерелі.
     Колегія суддів зазначає, що в акті від 23 березня 2020 року № 394/05-99-55-33/ НОМЕР_2 , складеному за наслідками перевірки позивача відсутній підпис посадової особи, яка була зазначена у вступній частині акту та проводила перевірку.
     Отже, за таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що акт перевірки від 23 березня 2020 року № 394/05-99-55-33/ НОМЕР_2 , на підставі якого було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення у даному випадку, є недопустимим доказом. Відсутність підпису посадової особи контролюючого органу у акті перевірки, яка її проводила, робить такий акт нечинним, а тому останній не може слугувати підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 23 березня 2020 року № 0016335533. 
     Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 3 грудня 2019 року по справі № 1440/1965/18. 
      Крім того, відповідно до пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.
     Колегія суддів зазначає, що податкове повідомлення-рішення було прийняте відповідачем у день складання акту перевірки, а саме 23 березня 2020 року, у той час, як акт перевірки позивач отримав лише 27 березня 2020 року,  про що свідчить роздруківка з офіційного сайту “Укрпочта”. Тому колегія суддів погоджується з доводами позивача, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення порушено вимоги статті 86 ПК України.
    Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
    Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
     Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
    Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
    Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
    Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.  
Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року  у справі № 200/4303/20-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 червня 2020 року  у справі № 200/4303/20-а – залишити без змін.   
Повне судове рішення складено 15 вересня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                            А.В. Гайдар

Судді                                                                                  А.А.Блохін

                                                                                             І.В. Геращенко