П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2879/19	

Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
рішення суду першої інстанції прийнято у 
м. Херсон, 02 березня 2020 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                                       Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, - 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Херсонській області щодо невиконання рішення суду (яке набрало законної сили 03.10.2019 року) шляхом прийняття розпорядження про перерахунок страхового стажу помісячно з листопада 2013 року по грудень 2019 року та про перерахунок страхового стажу помісячно з листопада 2013 року по грудень 2019 року і невиплату ОСОБА_1 недоплати до пенсії, а також невиконання вимог Закону № 2939; зобов`язання перерахувати пенсію на підставі судового рішення від 03.10.2019 року по справі № 766/5919/17, виконавчий лист № 953, за весь період 2013-2019 рр.; стягнення на користь ОСОБА_1 недоплачену суму пенсії в розмірі 4439 грн. та 120 відсотків річних НБУ; відшкодування моральної шкоди в сумі 23000 грн.; застосування до керівника ОСОБА_2 адміністративного стягнення 20-40 прожиткових мінімумів та встановити ГУ ПФУ в Херсонській області строк на звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що при призначенні у 2013р. йому пенсії відповідач протиправно не зарахував страховий стаж роботи у ТОВ ВТФ «РВІК» з 01.11.2009р. по 19.11.2013р. Протиправність незарахування вказаного стажу установлена постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17, якою відповідача зобов`язано зарахувати вказаний стаж. Однак зарахування цього стажу обов`язково повинно мати наслідком перерахунок розміру його пенсії за весь період перебування позивача на пенсії, починаючи з листопада 2013р. Відповідач не виконує рішення суду, вчиняючи злочин, і не перераховує пенсію та не виплачує різницю з недоотриманою пенсією. У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації про стан виконання рішення суду у справі №766/5919/17, однак останній безпідставно відмовив у наданні такої інформації, протиправно вважаючи її такою, що не відноситься до публічної, отже запитувану інформацію не надано взагалі. З посиланням на положення статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач вважає, що відповідач несе відповідальність за шкоду, заподіяну йому внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, тому повинен повернути безпідставно стягнуті кошти з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України. Також позивач вказує, що такими діями відповідач завдав йому моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 23 000,00 грн.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
У своїх доводах апелянт зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення безпідставно залишено поза увагою і без надання правової оцінки факту протиправного позбавлення позивача власності, у вигляді належної йому суми пенсії, щомісячно впродовж 72 місяців, за період 2014-2020 років, доплату в сумі 4439 грн. за понад нормований стаж (згідно розрахунку) визнано протиправність дій відповідача судовим рішенням у справі № 766/5919/17. Так, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції без жодного посилання на письмові докази зроблено висновок про нібито виконання відповідачем судового рішення у справі № 766/5919/17, проте суд не з`ясував і послався на жоден письмовий факт підтвердження повернення відповідачем недоплаченої до пенсії позивачу суми 5630,40 грн. (72*78,20). 
Крім того, у скарзі апелянт в тому числі вказує про порушення судом норм процесуального права що виразилось у прийнятті ухвали про призначення розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів згідно ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію за віком, яку йому призначено з 18.11.2013р.
Згідно протоколу № 9480 від 19.11.2013р. про призначення пенсії загальний страховий стаж складає 36 років 10 місяців 28 днів.
При призначенні пенсії відповідачем не було зараховано позивачу до страхового стажу періоду роботи з 01.11.2009 р. по 19.11.2013 р. у ТОВ ВТФ «РВІК».
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01.11.2009р. по 19.11.2013р. згідно записів у трудовій книжці, тобто стажу роботи у ТОВ ВТФ «РВІК».
Вказане судове рішення набрало законної сили 03.10.2019р.
Херсонським окружним адміністративним судом 20.11.2019р. видано у справі №766/5919/17 виконавчий лист № 953 щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 01.11.2009 року по 19.11.2013 року згідно записів у трудовій книжці.
Також судом встановлено, що на виконання рішення суду у справі №766/5919/17 відповідачем здійснено зарахування позивачу страхового стажу з 01.11.2009р. по 19.11.2013р., що оформлено протоколом від 24.10.2019р.
Унаслідок такого зарахування стаж позивача становить вже 40 років 11 місяців і 17 днів.
Також, відповідачем у зв`язку з наведеним, проведено перерахунок розміру пенсії позивачу, що підтверджується відповідним протоколом від 24.10.2019р.
Як видно з протоколу, розмір пенсії установлено в сумі 1695,37 грн., доплата за понаднормовий стаж за 5 років становить 78,20 грн., загальний розмір пенсії - 1773,57 грн. Розмір пенсії з надбавками становить після перерахунку 2000,00 грн.
13.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області з інформаційним запитом, в якому просив упродовж п`яти днів або раніше надати інформацію про стан виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17. 
Також, у цьому запиті позивач зазначив, що його пенсія має бути збільшена на 1 відсоток за кожен рік понаднормового стажу, а саме за шість років і добровільно відшкодована недоплачена пенсія. Позивач вимагав здійснити перерахунок пенсії і надати йому обґрунтований розрахунок перерахованого розміру пенсії та відшкодувати недоплачену пенсію в розмірі 4439 грн.
Листом від 27.11.2019р. №796/Р-99-1 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило позивача про те, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17 здійснено зарахування стажу роботи з 01.11.2009р. по 19.11.2013р. та обчислено розмір пенсії із застосуванням індивідуальних коефіцієнтів заробітку і страхового стажу та з урахуванням збільшення на 5% за понаднормовий стаж.
В результаті перерахунку, пенсію ОСОБА_1 визначено в розмірі 1695,37 грн., доплата за понаднормовий стаж за 5 років становить 78,20 грн., загальний розмір пенсії - 1773,57 грн. Розмір пенсії з надбавками становить після перерахунку 2000,00 грн.
Також, відповідач повідомив про відрахування з грудня 2014р. переплати пенсійних коштів в розмірі 20% від суми пенсії, тому розмір належної до виплати пенсії становить 1600,00 грн.
Крім того, у цьому листі відповідач зазначає, що запитувана позивачем інформація не відноситься до публічної, а тому відповідь йому надається за нормами Закону України «Про звернення громадян».
Уважаючи, що відповідач протиправно не виконує рішення суду у справі №766/5919/17 і не перераховує розмір пенсії та не виплачує недоплачену суму пенсії за весь період знаходження позивача на пенсії, а також безпідставно відмовляє у задоволенні запиту про надання публічної інформації, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на те, що підставами даного позову є обставини, які на думку позивача свідчать про невиконання відповідачем постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17, а предметом позову фактично є покладення на ГУ ПФУ в Херсонській області обов`язку виконати вказане судове рішення зазначив, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17 виконана шляхом прийняття рішення у формі протоколу від 24.10.2019р., відповідно до якого позивачу зарахований страховий страж з 01.11.2009р. по 19.11.2013р. та проведено відповідний перерахунок розміру пенсії.
Суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги фактично спрямовані на належне виконання судового рішення у справі № 766/5919/17, що набрало законної сили, а обраний позивачем спосіб захисту шляхом подання позову про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії з перерахунку та виплати пенсії по суті є способом виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019 року по справі № 766/5919/17. Однак, не можна, на думку суду першої інстанції, зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення.
Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем у справі вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд першої інстанції зауважив, що оскільки ГУ ПФУ в Херсонській області було розглянуто запит позивача від 13.11.2019 року у порядку, визначеному для розгляду таких звернень Законом України «Про звернення громадян» та таке звернення мало розглядатись саме відповідно до вказаного Закону, а не Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд першої інстанції дійшов висновку про не допущення відповідачем порушень ЗУ № 2939-VI. 
Оскільки, в задоволенні позову було відмовлено, суд першої інстанції вважав доцільним відмовити у встановленні судового контролю та відсутності підстав для стягнення моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел тощо, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (надалі - Закон №1058-IV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
У ст.44 Закону України №1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України №1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. №22-1, із змінами і доповненнями; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846; далі - Порядок подання та оформлення документів).
За визначенням п. 4.3 вказаного Порядку, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.
В аналогічному порядку після визначення Пенсійним фондом України розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, здійснюється перерахунок пенсії у разі відсутності на дату призначення пенсії даних про середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески.
Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.
Матеріалам справи підтверджується, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17 надійшла до ГУ ПФУ в Херсонській області 10.10.2019р. за вх. №5329/16 та листом від 17.10.2019р. №1096/03-01 надіслана до Відділу з питань перерахунків пенсій №16 (м. Херсон) ГУ ПФУ в Херсонській області як до органу, що призначає пенсію.
24.10.2019 року, відділом з питань перерахунків пенсій №16 (м. Херсон) прийнято рішення у формі протоколу.
Відповідно до вказаного протоколу від 24.10.2019 року, на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019 року по справі № 766/5919/17 зараховано ОСОБА_1 страховий страж з 01.11.2009р. по 19.11.2013р. та проведено відповідний перерахунок розміру пенсії апелянта.
Як наслідок проведеного перерахунку, стаж позивача збільшився до 40 років 11 місяців і 17 днів; розмір пенсії встановлено в сумі 1695,37 грн., доплата за понаднормовий стаж за 5 років (5%) становить 78,20 грн., загальний розмір пенсії - 1773,57 грн.; розмір пенсії з надбавками становить після перерахунку 2000,00 грн.
Протокол від 24.10.2019р. завізовано 25.10.2019р. та підписано начальником, як передбачено вимогами ст.44 Закону №1058-IV та Порядку подання та оформлення документів.
Вимоги позивача стосовно наявності у відповідача обов`язку перерахувати йому розмір пенсії у бік збільшення за наслідками зарахування до страхового стажу періоду роботи у ТОВ ВТФ «РВІК» з 01.11.2009р. по 19.11.2013р. обґрунтовані посиланням на приписи ст. 28 Закону №1058-IV, відповідно до абзацу другого частини першої якої визначено, що за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону №1058-IV визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Тобто, наявність у особи страхового стажу більше 35 років для чоловіків надає їй право на збільшення пенсії на один відсоток за кожен повен рік понаднормового стажу. 
Враховуючи вказане, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем у справі було перераховано стаж апелянта у бік збільшення на 5%, тобто по 1% за кожен повен рік понаднормового стажу.
Зарахування неповного року (в даному випадку 11 місяців 17 днів) законодавством не передбачено.
При цьому, відсоток збільшення пенсії визначається виходячи із розміру пенсії, яка обчислена цій особі за правилами статті 27 Закону №1058-IV. 
У будь-якому випадку розмір пенсії, з якого вираховується відсоток збільшення, не може перевищувати мінімальної пенсії за віком, розмір якої становить прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.
Отже, пенсія підвищується у відсотковому значенні до її розміру, обчисленого за правилами статті 27 Закону №1058-IV, яка передбачає застосування формули П = Зп х Кс, складовими якої є: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 Закону №1058-IV, з якої обчислюється пенсія та Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії установлений статтею 40 Закону №1058-IV та передбачає застосування певних формул і закріплює, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Статтею 25 Закону №1058-IV установлено формулу обчислення коефіцієнту страхового стажу.
Як вбачається з матеріалів пенсійної справи №23 пенсіонера ОСОБА_1 , наданої відповідачем до суду, за даними системи персоніфікованого обліку відсутні відомості про заробітну плату позивача за період з 01.11.2009р. по 19.11.2013р., тобто вона визначається в розмірі 0,00 грн.
При цьому, як вірно вказано судом першої інстанції, обставини відсутності відомостей про розмір заробітної плати та сплачених страхових внесків за вказаний період часу не є предметом спору у даній справі, тому судом першої інстанції обґрунтовано не надавалась їм оцінка.
Враховуючи наведене, у зв`язку із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи період з 01.11.2009р. по 19.11.2013р. відповідачем здійснено перерахунок позивачу пенсії на підставі наявних в системі персоніфікованого обліку даних про розмір заробітної плати за період, який зарахований до страхового стажу позивача за судовим рішенням, із застосуванням визначених Законом №1058-IV формул її підвищення.
Водночас, зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами даного позову є обставини, які на думку позивача (апелянта) свідчать про невиконання відповідачем постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17, а предметом позову фактично є покладення на ГУ ПФУ в Херсонській області обов`язку виконати вказане судове рішення.
Переглянувши оскаржуване рішення, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17 виконана шляхом прийняття рішення у формі протоколу від 24.10.2019р., відповідно до якого позивачу зарахований страховий страж з 01.11.2009р. по 19.11.2013р. та проведено відповідний перерахунок розміру пенсії.
Таким чином, право позивача на зарахування конкретного страхового стажу встановлено у справі №766/5919/17, рішення у якій набрало законної сили та яке виконано відповідачем.
Однак, апелянт вважає, що після зарахування йому стажу за рішенням суду розмір пенсії повинен був збільшитись, а оскільки такого збільшення не відбулось, то фактично на його думку, рішення суду не виконано.
Тобто, у межах даної справи позивач фактично оскаржує спосіб виконання судового рішення.
У зв`язку із наведеним, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За приписами ст.ст.370, 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. 
Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Вимогами ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, відповідно до якої учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Статтею 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Заява підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.
За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Аналізуючи наведені вище законодавчі приписи КАС України, колегія суддів відзначає, що вони мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення та підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
При цьому, наявність у КАС України таких спеціальних норм, які спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Як вірно було зазначено судом першої інстанції, оскаржувані у даному провадженні дії відповідача є наслідком виконання ним судового рішення, яке набрало законної сили, а предметом даного позову є незгода позивача із виконанням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17, яке на думку апелянт є неналежним. 
Тобто, позовні вимоги фактично спрямовані на належне виконання іншого судового рішення у справі №766/5919/17, що набрало законної сили.
Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту - подання позову про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії з перерахунку і виплати пенсії по суті є способом виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17.
У даному випадку вірним є висновок суду першої інстанції, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення.
Зазначений висновок в тому числі відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 16.01.2019 р. у справі № 686/23317/13-а.
Таким чином, на переконання колегії суддів, обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 17.04.2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 21.11.2019 року у справі № 802/1933/18-а.
Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов, про що було вірно вказано судом першої інстанції. 
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невиконання рішення суду шляхом прийняття розпорядження про перерахунок страхового стажу помісячно з листопада 2013р. по грудень 2019 р. та про перерахунок розміру пенсії помісячно з листопада 2013р. по грудень 2019 р. і невиплату позивачу недоплати до пенсії, а також про зобов`язання відповідача перерахувати пенсію на підставі судового рішення від 03.10.2019 р., справа № 766/5919/17, виконавчий лист № 953, за весь період 2013-2019 р.р., та стягнення на користь позивача недоплаченої суми пенсії в розмірі 4439 грн. і 120 відсотків річних Національного банку України.
Доводи апеляційної скарги про ненадання судом правової оцінки діям / бездіяльності відповідача щодо порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», ненадання повної інформації, доведення спору до суду, що було однією з позовних вимог колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13.01.2011р. №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI).
Згідно ст. 3 Закону №2939-VI, право на доступ до публічної інформації гарантується: - обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; - визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; - максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; - доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; - здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; - юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (ст. 5 Закону №2939-VI).
У відповідності до ст. 13 Закону №2939-VI, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: інформацією про стан довкілля; інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.
Статтею 22 Закону №2939-VI визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:    прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; дату відмови; мотивовану підставу відмови; порядок оскарження відмови; підпис.
Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі.
При цьому, в силу приписів ч. 2 ст. 2 Закону №2939-VI, вказаний Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.
Водночас, статтею 40 Конституції України закріплено право особи на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Деталізацію наведене право отримало у Законі України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР). Відносини з розгляду звернень громадян є основним і єдиним предметом регулювання цього Закону.
Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
З аналізу наведеного слідує, що Закон № 2939-VІ регламентує чітку послідовність дій розпорядника інформації у разі одержання запиту, який не відповідає вимогам закону.
Зважаючи на наведене нормативне врегулювання, одержавши запит на інформацію, поданий згідно із Законом № 2939-VІ, який за своїм змістом є зверненням у розумінні Закону № 393/96-ВР, розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини п`ятої статті 19, пункт 4 частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом № 393/96-ВР.
Згідно матеріалів справи, 13.11.2019р. позивач подав до ГУ ПФУ в Херсонській області «Інформаційний запит», в якому просив відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» упродовж п`яти днів або раніше надати інформацію щодо виконання відповідачем судового рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17, яке набрало законної сили, про що повідомити рекомендованим листом на вказану ним адресу.
На переконання колегії суддів, враховуючи приписи Законів України «Про доступ до публічної інформації» та «Про звернення громадян», суд першої інстанції вірно зазначив, що запитувана ОСОБА_1 інформація «щодо виконання ГУ ПФУ судового рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17, яке набрало законної сили» не є публічною у розумінні Закону №2939-VI, оскільки стосується виключно позивача як особи, на користь якої прийнято судове рішення щодо зарахування йому конкретного періоду роботи до страхового стажу, а тому не може становити суспільний інтерес (вважатися суспільно необхідною).
У цьому ж запиті позивач вимагав здійснити перерахунок йому пенсії з урахуванням рішення суду у справі №766/5919/17, в добровільному порядку відшкодувати недоплачену пенсію в розмірі, зазначеному ним у доданому до запиту розрахунку, а також надати обґрунтований розрахунок проведеного перерахунку пенсії.
Тобто, запитувана позивачем інформація, як вірно зазначено судом першої інстанції, за своєю природою не містить ознак публічної, а тому, не може бути надана в порядку, передбаченому Законом України № 2939-VІ, а запит позивача від 13.11.2019р. про надання публічної інформації є фактично зверненням про надання інформації та скаргою з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів згідно із Законом України «Про звернення громадян».
Вирішуючи справу, суд першої інстанції вказав, що одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом № 2939-VІ, проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону України «Про звернення громадян», розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону та розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян».
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач розглянув запит Рефлера В.В. від 13.11.2019р. у порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», надавши йому відповідь листом від 27.11.2019р. №796/Р-99-1, в якому повідомив про те, що запитувана інформація не належить до публічної і запит буде розглянуто за правилами Закону № 393/96-ВР, а також надав ґрунтовну інформацію про те, коли та у який спосіб ним вчинено дії на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019р. у справі №766/5919/17, навівши при цьому відповідні розрахунки.
Вказане свідчить про недопущення відповідачем порушень Закону № 2939-VІ та прав позивача на отримання інформації, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими.
Доводи апелянта про безпідставність відмови у задоволенні позовної вимоги про відшкодування позивачу за рахунок держави завданої моральної шкоди в сумі 23000 грн., колегія суддів також вважає хибними, оскільки як вірно зауважив суд першої інстанції, порушення прав позивача не знайшло свого підтвердження за результатами розгляду справи, а тому підстави для задоволення заявлених вимог про відшкодування такої шкоди відсутні.
Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилось у розгляді даної справи в порядку спрощеного позовного провадження колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Частиною 1 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч. 6 ст. 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи в тому числі щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, тощо.
Приписами ч. 4 ст. 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи вищевикладене, дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до справ незначної складності та відтак законно розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі № 540/2879/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.