ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/873/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  19 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Федотова І.В.,
суддів: Чаку Є.В., Сорочка Є.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва до з позовом до Міністерства оборони України в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо невирішення питання про призначення або відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії на підставі поданої ОСОБА_1 заяви разом з доданими до неї документами у відповідності до вимог статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 №2011-ХІІ. Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання про призначення або відмову у призначенні   ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії на підставі поданої ОСОБА_1 заяви разом з доданими до неї документами у відповідності до вимог статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 №2011-ХІІ, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 14.10.1986 по 16.02.1989 року проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР, у тому числі з 10.02.1987 по 15.02.1989 приймав участь в бойових діях на території Республіці Афганістан.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №74 від 01.03.2016 року поранення позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.31).
Згідно довідки МСЕК серії 10 ААВ №792125 первинно, 22.03.2016 ОСОБА_1 , встановлено ІІ групу інвалідності, причиною якої є поранення, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.32).
З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, він 11.04.2016 звернувся до Одеського обласного військового комісаріату, з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 200- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, надавши всі необхідні документи для призначення допомоги (а.с.20).
ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18.04.2016 складено висновок, відповідно до якого, за доводами Одеського обласного військового комісаріату, ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. Вказаний висновок разом із заявою позивача та наданим останнім пакетом документів 28.04.2016 направлено до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с.21).
Згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №46 від 10.06.2016 року повернуто на доопрацювання документи, подані на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців, оскільки відсутні документи, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження (а.с.23).
Одеський обласний військовий комісаріат, отримавши листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 14 липня 2016 року №248/3/6/3069, в якому зазначалось, що для подальшого розгляду документів, ОСОБА_1 необхідно долучити документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного порушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, надіслав позивачу листа  за вих.№6123 від 08.08.2016 з пропозицією надати до військкомату копію підтверджуючого документа для остаточного прийняття Комісією рішення (а.с.22).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не розгляду питання в частині призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем рішення щодо повернення на доопрацювання поданих позивачем для призначення одноразової грошової допомоги документів прийнято безпідставно. 
З метою ефективного захисту прав позивача зобов`язав відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги та додані до неї документи, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як передбачено ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Перевіряючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме відкрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 з послідуючим прийняттям рішення по суті, незважаючи на порушення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавство обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З матеріалів справи слідує, що 11 квітня 2016 року позивач звернувся до Одеського обласного військового комісаріату із заявою та відповідним пакетом документів про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, внаслідок поранення (контузія) та захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Зазначені документи були направлені до відповідача 28 квітня 2016 року, де Комісією здійснено їх розгляд та прийнято відповідне рішення, яке оформлене протоколом від 10 червня 2016 року № 46.
Однак, судом першої інстанції не взято до уваги тієї обставини, що до суду ОСОБА_1 звернувся лише 14 січня 2019 року згідно відбитку поштового штемпеля на конверті (а.с.39). З клопотанням про поновлення строку звернення до суду позивач не звертався і судом першої інстанції це питання не вирішувалося.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач не міг не знати про положення п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції на момент звернення позивача з заявою до відповідного органу), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Тобто, враховуючи дані норми, колегія суддів приходить до висновку, що позивач мав би дізнатись про рішення відповідача, з урахуванням перебігу строків поштових відправлень, по спливу двох місяців з моменту подання заяви, а не через більше ніж два роки з моменту прийняття рішення Комісією.
Незнання ж про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява №28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
У відповідності до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При цьому, поняття "повинна дізнатися" слід тлумачити, як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що позивачем не дотримано вимоги щодо строку звернення до суду.
Згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Як передбачено п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року скасувати.
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий суддя: 

Судді: