ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 0240/2226/18-а
адміністративне провадження № К/9901/32201/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стеценка С.Г.,
суддів: Желєзного І.В.,  Рибачука А.І., 
розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу № 0240/2226/18-а
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 
до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року (головуючий суддя Поліщук І.М.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року (колегія у складі: головуючого судді Смілянця Е.С., суддів: Капустинського М.М., Охрімчук І.Г.)
В С Т А Н О В И В:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 звернулися до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якому просили: - визнати протиправними та скасувати відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області викладені у вигляді листів від 23 січня 2018 року за №Т-224485/0-236/0/95-18, №Т-24509/0-237/0/95-18, №Т-24510/0-240/0/95-18, №Т-24483/0-241/0/95-18, №Т-24483/0-239/0/95-18, №Т-24511/0-234/0/95-18, №Т-24488/0-233/0/95-18, №Ч-24513/0-238/0/95-18, №К-24494/0-235/0/95-18 у ненаданні ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 га, на кожного iз позивачів окремо, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як членам СФГ "Явір"; - зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 га, на кожного із позивачів окремо, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту Сьомаківської сільської ради Хмільницької району Вінницької області, як членам СФГ «Явір».
2. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на те, що вони, як члени СФГ "Явір", звернулись до відповідача із заявами про надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 га, на кожного із позивачів, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Разом з тим, листами від 23 січня 2018 року за №Т-224485/0-236/0/95-18, №Т-24509/0-237/0/95-18, №Т-24510/0-240/0/95-18, №Т-24483/0-241/0/95-18, №Т-24483/0-239/0/95-18, №Т-24511/0-234/0/95-18, №Т-24488/0-233/0/95-18, №Ч-24513/0-238/0/95-18, №К-24494/0-235/0/95-18 відповідачем було відмовлено позивачам у наданні відповідних дозволів, посилаючись на відсутність документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти здобутої в аграрному навчальному закладі. Зазначили, що відповідач відмовив позивачам у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою з підстав, не передбачених ч. 7 ст. 118 ЗК України. Натомість самі відмови викладені у формі листів, а не наказів, як того вимагає нормативно-правовий акт, яким відповідач має керуватись при розгляді клопотань. Також зазначили, що посилання відповідача на відсутність доказів, які б підтверджували досвід роботи позивачів у сільському господарстві, є необґрунтованими, адже він і   сам не заперечує факт їх членства в СФГ "Явір". Крім того вказували, що відповідачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що земельна ділянка є уже сформованою.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 14 вересня 2018 року позов задовольнив частково. Визнав протиправними відмови Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладені у вигляді листів від 23 січня 2018 року за №Т-224485/0-236/0/95-18, №Т-24509/0-237/0/95-18, №Т-24510/0-240/0/95-18, №Т-24483/0-241/0/95-18, №Т-24483/0-239/0/95-18, №Т-24511/0-234/0/95-18, №Т-24488/0-233/0/95-18, №Ч-24513/0-238/0/95-18, №К-24494/0-235/0/95-18 у не наданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 га, на кожного iз позивачів окремо, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як членам СФГ "Явір". Зобов`язав Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) 2,1540 га, на кожного iз позивачів окремо, сільськогосподарського призначення, державної форми власності, з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту Сьомаківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, як членам СФГ "Явір", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
4.   В свою чергу, 04.07.2019 представник Туряба О.С. подав до суду першої інстанції заяву про визнання протиправним наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 19.11.2018 № 2-15546/15-18-СГ виданого на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2018.
5. Обґрунтовуючи подану заяву, в порядку ст. 383 КАС України, заявник зазначає, що наказ від 19.11.2018 № 2-15546/15-18-СГ прийнятий Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області з порушенням вимог закону та без врахування висновків суду, викладених у рішенні суду від 14.09.2018. 
6. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року заяву ОСОБА_7 про визнання протиправним наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 19.11.2018 № 2-15546/15-18-СГ - повернуто заявнику.
7. Позивач, не погодившись з вказаною ухвалою суду, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою в даній справі.
8. Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 17 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишив без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року - без змін.
9.   Суди виходили з того, що заява позивача не відповідає вимогам пункту 9 частини 2 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: до заяви не додано документа про сплату судового збору.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
10. 16 листопада 2019 року ОСОБА_7 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року, в якій просить скасувати вказані рішення судів попередніх інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
11. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначає, що подана ним заява не є об`єктом справляння судового збору.
12. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
13. 20.11.2019 в автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зареєстровано вказану касаційну скаргу.
14. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2019 визначено колегію суддів для розгляду касаційної скарги у складі судді-доповідача Саприкіної І.В., суддів: Єзерова А.А., Чиркіна С.М.
15. Ухвалою від 03.12.2019 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду залишив без руху касаційну скаргу ОСОБА_7 у зв`язку з невідповідністю її вимогам ст. 330 КАС України, оскільки скаржником не додано документа про сплату судового збору. Судом надано десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення зазначеного недоліку шляхом подання документа про сплату судового збору або зазначення підстав звільнення його від сплати.
16. На виконання вимог ухвали суду від 03.12.2019 про залишення касаційної скарги без руху скаржник надав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду документ про сплату судового збору.
17.   Ухвалою Верховного Суду від 10.01.2020 відкрито касаційне провадження у справі.
18. Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 22.04.2020 № 633/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл цієї судової справи між суддями, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 09.04.2020 № 923/0/15-20 "Про звільнення ОСОБА_10 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку", що унеможливлює її участь у розгляді даної справи.
19. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2020 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Стеценко С.Г. - головуючий суддя, судді: Желєзний І.В., Рибачук А.І.
20. Ухвалою Верховного Суду від 23.06.2020 закінчено підготовку справи до касаційного розгляду і, враховуючи приписи пункту 3 частини першої статті 345 КАС України, постановлено здійснювати такий в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 24.06.2020.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
21. Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
22. Частиною 2 статті 383 КАС України встановлено вимоги до поданої заяви. Зокрема, зазначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.
23. Згідно з частинами 4 та 5 статті 383 КАС України, заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
24. У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.
25. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.
26. Таким чином, вказана процесуальна норма спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності.
27. У свою чергу, як визначено в ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
28. Відповідно до вимог статті 2 вказаного Закону, платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
29. Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір» врегульовано, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
30. При цьому, подана у даній справі в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України заява до передбаченого частиною 2 статті 3 Закону «Про судовий збір» вичерпного переліку заяв за подання яких судовий збір не справляється, не відноситься.
31. З системного аналізу викладених положень, вбачається, що на позивача покладено обов`язок сплати судового збору за подання відповідної заяви до суду як процесуальним законодавством, так і Законом України «Про судовий збір».
32.   Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у позивача закріплених у статті 5 Закону «Про судовий збір» пільг останній не надав.
33. Втім, позивачем, в порушення вимог пункту 9 частини 2 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України документа про сплату судового збору не надано, підстав для звільнення його від сплати судового збору не зазначено.
34. Таким чином, враховуючи те, що подана позивачем в порядку ст. 383 КАС України заява ОСОБА_7 не відповідала вимогам, визначеним п. 9 ч. 2 ст. 383 КАС України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правомірно повернув заяву позивачу, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
35. Аналогічні висновки щодо необхідності сплати судового збору за подання заяви в порядку статті 383 КАС України відображені також у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 807/220/18 (провадження № К/9901/6667/19).
36. Колегія суддів також звертає увагу на те, що незважаючи на несплату заявником судового збору, судом першої інстанції безпідставно фактично розглянуто та надано оцінку поданій заяві та оскаржуваному наказу. Однак, зазначене не вплинуло на результат вирішення цієї справи в межах заяви ОСОБА_7 , яка розглядається та не є підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції в цій частині.
37. Крім цього, керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
"...Суд уже констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів" (див. рішення від 21 жовтня 2010 року у справі "Дія-97" проти України" (Diya 97 v. Ukraine), заява № 19164/04, п. 47, з подальшими посиланнями).
38. Тобто, встановлені процесуальним кодексом вимоги щодо змісту та форми заяви обов`язкові до виконання усіма учасниками процесу та їх дотримання перевіряється судом.
39. У відповідності до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
40. Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді	С.Г. Стеценко І.В. Желєзний   А.І. Рибачук