ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/18618/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я., 

секретар судового засідання: Мартинюк М. О., 

за участю представників сторін:
позивача за первісним позовом (Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Фінгруп Фактор") - Лукашевича Д. О. (адвоката),  Скворцової В. О. (адвоката), 
відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним (Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування") - Малярчука Ю. Б. (адвоката), Собка О. В. (адвоката), 
відповідача за зустрічним позовом (Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк") - не з`явилися,
третьої особи - 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним (Фонду гарантування вкладів фізичних осіб) - не з`явилися,
третьої особи - 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним (Національного банку України) - не з`явилися,
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ( ОСОБА_1 ) - ОСОБА_2 (адвоката),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 (судді: Хрипун О. О., Яковлєв М. Л., Тарасенко К. В.) у справі
за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Фінгруп Фактор" (правонаступник Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк")
до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2) Національного банку України,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ,
про стягнення 215 750 530,55 грн,
за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"
до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 2) Національного банку України,
про стягнення збитків у розмірі 49 366 956,50 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст первісних і зустрічних позовних вимог 

1.1. 24.10.2018 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") звернулось до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - ПАТ "Укргазвидобування") за участю третіх осіб - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) та Національного банку України (далі - НБУ) з позовом про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №   ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013 (далі - Кредитний договір) та додатковими договорами в загальному розмірі 215 750 530,55 грн, яка складається з суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту у період з 08.06.2015 по 03.08.2017 на суму 9 702 739,73 грн; суми заборгованості за простроченими процентами у період з 08.06.2015 по 03.08.2017 в розмірі 77   647 468,01 грн; суми пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом у період з 11.08.2016 по 18.10.2017 в розмірі 3 443 600,13 грн; суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом у період з 11.08.2016 по 18.10.2017 в розмірі 3 167 407,60 грн; суми штрафу у період з 11.11.2016 по 11.10.2017 в розмірі 18   000   000,00 грн; суми заборгованості інфляційних витрат за простроченим основним боргом у період з 01.01.2015 по 31.07.2017 в розмірі 86 100 000,00 грн; суми заборгованості з інфляційних витрат за простроченими процентами у період з 01.02.2015 по 30.09.2017 в розмірі 17 689 315,08 грн. 

1.2. Позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" мотивовані тим, що всупереч вимогам частини 1 статті 526, частини 1 статті 530, статті 610, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, статті 3 Кредитного договору відповідач належним чином не виконав договірні зобов`язання з повернення позивачу кредитних коштів зі сплатою процентів, комісій у терміни, встановлені Договором. 

1.3. 14.11.2017 ПАТ "Укргазвидобування" звернулося до ПАТ "Дельта Банк" за участю третіх осіб - Фонду та НБУ з зустрічним позовом про стягнення збитків у розмірі 49 366 956,50 грн. 

1.4. Позовні вимоги ПАТ "Укргазвидобування" мотивовані тим, що у зв`язку з невиконанням Кредитного договору у лютому 2015 року ПАТ "Дельта Банк" здійснило списання з банківських рахунків фізичних осіб-поручителів на погашення кредиторської заборгованості, про що було повідомлено ПАТ "Укргазвидобування", а також зазначено, що усі права кредитора за Кредитним договором перейшли до цих фізичних осіб-поручителів. Згідно з довідкою від ПАТ "Дельта Банк" від 08.04.2015 станом на 28.02.2015 у ПАТ "Укргазвидобування" немає кредиторської заборгованості перед банком. Факт списання коштів з рахунків поручителів встановлений у рішенні Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/14423/15. Також в цьому рішенні встановлено, що, уклавши договори поруки з фізичними особами, ПАТ "Дельта Банк" надає переваги (пільги), прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку, тому ці правочини є недійсними в силу пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", отже ці договори були укладені саме з вини ПАТ "Дельта Банк". Отримавши від ПАТ "Дельта Банк" лист про відсутність заборгованості, ПАТ "Укргазвидобування" не сплачував заборгованість за Кредитним договором, вважаючи, що зобов`язання за цим Договором є припиненими. Вказані протиправні дії ПАТ "Дельта Банк призвели до понесення ПАТ "Укргазвидобування" витрат у розмірі 49 366 956,50 грн. 

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 відмовлено повністю у задоволенні позову ПАТ "Дельта Банк" про стягнення заборгованості у сумі 215   750   530,55 грн; у задоволенні зустрічного позову ПАТ "Укргазвидобування" про стягнення збитків у сумі 49 366 956,50 грн відмовлено у повному обсязі.

2.2. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час вирішення позову ПАТ "Дельта Банк" про стягнення заборгованості враховується наявність судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" Кадирова В. В., яке оформлено протоколом № 1 комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 29.04.2015 про визнання нікчемними договорів поруки. Таким чином, зобов`язання ПАТ "Укргазвидобування" перед ПАТ "Дельта Банк" припинені внаслідок їх належного та повного виконання поручителями за договорами поруки, які у встановленому законом порядку не визнані недійсними і рішення щодо визнання яких нікчемними не скасовано.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 апеляційну скаргу ПАТ "Укргазвидобування" залишено без задоволення; апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" та прийнято нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" задоволено; стягнуто з ПАТ "Укргазвидобування" на користь ПАТ "Дельта Банк" 9 702 739, 73 грн 3% річних від суми простроченого кредиту, 77 647 468,01 грн заборгованості за простроченими процентами, 3 443 600, 13 грн пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом, 3 167 407, 60 грн 3% річних від суми прострочених процентів, 18 000 000,00 грн штрафу, 86 100 000, 00 грн інфляційних витрат за простроченим основним боргом, 17 689 315, 08 грн інфляційних витрат за простроченими процентами, 240 000,00 грн. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 залишено без змін.

2.4. Постановою Верховного Суду від 13.05.2019 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 у справі № 910/18618/17 в частині задоволення первісних позовних вимог. У цій частині справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду. В решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.02.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 залишено без змін.

2.5. Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції не врахував положення статей 1048, 599 Цивільного кодексу України та залишив поза увагою те, що предметом розгляду у справі № 910/14423/16 були вимоги про стягнення заборгованості за Кредитним договором за період, зокрема до 08.06.2015, в той час як предметом даної справи є вимоги про стягнення заборгованості, нарахованої за період, що розпочинається, зокрема з 08.06.2015, що не відповідає положенням статті 253 Цивільного кодексу України та висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. 

2.6. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 у справі № 910/18618/17 задоволено частково заяву ТОВ "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" про заміну позивача правонаступником. Замінено позивача за первісним позовом - ПАТ "Дельта Банк" його правонаступником - ТОВ "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" в частині стягнення заборгованості за первісним позовом в сумі 215 750 530,55 грн. 

Постановою Верховного Суду від 16.08.2019 ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2019 у справі № 910/18618/17 залишено без змін.

2.7. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі № 910/18618/17 скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" та прийнято нове рішення в цій частині. 

Задоволено позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія Фінгруп Фактор" (правонаступник ПАТ "Дельта Банк"). Стягнуто з ПАТ "Укргазвидобування" на користь ТОВ "Фінансова компанія Фінгруп Фактор" (правонаступник ПАТ "Дельта Банк") 9   702 739,73 грн 3 % річних від суми простроченого кредиту, 77 647 468,01 грн заборгованості за простроченими процентами, 3 443 600,13 грн пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом, 3   167 407,60 грн 3 % річних від суми прострочених процентів, 18 000 000,00 грн штрафу, 86 100 000,00 грн інфляційних витрат за простроченим основним боргом, 17 689 315,08 грн інфляційних витрат за простроченими процентами.

Стягнуто з ПАТ "Укргазвидобування" на користь ПАТ "Дельта Банк" 240 000,00 грн судового збору за подання позову, 360 000,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 у справі № 910/18618/17 залишено без змін.

2.8. Суд апеляційної інстанції виходив із того, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором після ухвалення рішення Господарським судом міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/14423/15 виконав лише 04.08.2017. Зважаючи на той факт, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не позбавляє банк права на нарахування процентів в порядку, передбаченому статтею 1048 Цивільного кодексу України, а також інших сум за кредитним договором, суд апеляційної інстанції дійшов висновків про обґрунтованість позовних вимог, а саме про правомірність нарахування позивачем процентів відповідно до пунктів 2.6, 2.7, підпункту 1.1.1 кредитного договору, пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом на підставі пункту 4.1 вказаного договору, штрафу за неналежне виконання умов договору (пункт 4.2), 3 % річних за прострочення сплати кредиту, 3 % річних за прострочення сплати процентів за кредитом, інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту та за прострочення сплати процентів за кредитом.

3. Короткий зміст касаційної скарги та відзивів

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019, ПАТ "Укргазвидобування" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2018 залишити в силі. 

3.2. ПАТ "Укргазвидобування" в обґрунтування касаційної скарги посилається на невірне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 1048, 1054 Цивільного кодексу України та порушення норм процесуального права: частини 4 статті 236, частини 2 статті 316 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначає, що при ухваленні оскарженої постанови суд не врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 щодо права кредитодавця нараховувати позичальнику проценти за користування коштами лише у межах строку кредитування. Крім того, ПАТ "Укргазвидобування" посилається на те, що суд апеляційної інстанції не виконав вказівок Верховного Суду, чим порушив частину 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовані положення статей 549, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України та статей 217, 231 Господарського кодексу України. ПАТ "Укргазвидобування" вважає, що у ПАТ "Дельта Банк" були відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитом в період з 08.06.2015 по 03.08.2017, тому помилковим є нарахування штрафних санкцій на цю заборгованість. 

3.3. ПАТ "Дельта Банк" подано відзив на касаційну скаргу ПАТ "Укргазвидобування", у якій ПАТ "Дельта Банк" просить відмовити у задоволенні касаційної скарги в повному обсязі. Зазначає, що згідно з Кредитним договором нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, тобто незалежно від того, чи був повернений кредит у строк, чи ні. Вказує, що сторонами Кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

3.4. ТОВ "Фінансова Компанія "Фінгруп Фактор" подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу ПАТ "Укргазвидобування" без задоволення, а постанову господарського суду апеляційної інстанції у справі - без змін. Зазначає, що оскаржувана постанова ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами правомірність нарахування ПАТ "Дельта Банк" заборгованості за простроченими процентами за Кредитним договором після 31.12.2014.

4. Розгляд касаційної скарги 

4.1. 08.02.2020 набрав чинності Закон України від 15.01.2020 № 460-ІХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ". Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

4.2. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.10.2019 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "Укргазвидобування" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 910/18618/17 і призначено її розгляд на 26.11.2019.

4.3. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2019 зупинено провадження у справі № 910/18618/17 за касаційною скаргою ПАТ "Укргазвидобування" до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/1120/16 і закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 916/4693/15.

4.4. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2020 поновлено провадження у справі № 910/18618/17 за касаційною скаргою ПАТ "Укргазвидобування" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019, у зв`язку із заявою судді Случа О. В. про самовідвід у справі № 910/18618/17, яку було цією ухвалою задоволено.

4.5. Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 27.02.2020 справу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Багай Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., Зуєв В. А.

4.6. Оскільки провадження у справі поновлювалось для розгляду клопотання судді Случа О. В. про самовідвід, ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.03.2020 провадження у справі № 910/18618/17 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/1120/16 і закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 916/4693/15.

4.7. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.05.2020 задоволено клопотання ТОВ "Фінансова Компанія "Фінгруп Фактор" про поновлення провадження у справі № 910/18618/17, поновлено провадження у справі № 910/18618/17, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 11.06.2020.

4.8. На підставі розпорядження заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 05.06.2020 № 29.3-02/978 у зв`язку з відпусткою судді Зуєва В.А. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/18618/17.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 05.06.2020 визначено колегію суддів у складі: Багай Н. О. - головуючий, Дроботова Т. Б., Чумак Ю.Я.

4.9. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.06.2020 розгляд касаційної скарги ПАТ «Укргазвидобування» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 910/18618/17 відкладено на 25.06.2020.

4.10. 11.06.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від ПАТ "Укргазвидобування" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/18618/17 до набрання законної сили постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/11433/19 за позовом ПАТ "Укргазвидобування" до ПАТ "Дельта Банк" і ТОВ "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсною додаткової угоди до договору. Заявник, посилаючись на пункт 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України, стверджує, що розгляд справи 910/18618/17 є неможливим до розгляду справи № 910/11433/19, оскільки обставини, які є підставою заперечень та безпосередньо впливають на рішення суду в цій справі та не можуть бути самостійно встановлені судом, є предметом розгляду у справі № 910/11433/19.

24.06.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від ТОВ "Фінансова Компанія "Фінгруп Фактор" надійшли заперечення на клопотання про зупинення розгляду справи.

4.11. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 відмовлено у задоволенні клопотання ПАТ "Укргазвидобування" про зупинення провадження у справі № 910/18618/17 до набрання законної сили постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/11433/19.

4.12. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду касаційної скарги ПАТ «Укргазвидобування» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 910/18618/17 до 02.07.2020.

5. Обставини справи, установлені судами

5.1. Господарськими судами установлено, що 30.09.2013 позивач (кредитор) та відповідач (позичальник) уклали договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 (далі - Кредитний договір) (а.с. 10-12 том 1), за умовами якого кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання; надання кредиту здійснюється окремими частинами (траншами), на умовах, визначених кредитним договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000,00 грн, зі сплатою плати за користування кредитом 24 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.12.2014 включно; повернення кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом (не пізніше 31.12.2014), з урахуванням змін, внесених додатковими угодами № 2 від 31.10.2014, № 3 від 20.11.2014, № 4 від 28.11.2014. (а.с. 13-15 том 1).

5.2. За умовами пунктів 1.2, 2.1 - 2.3 Кредитного договору кредит надається позичальнику для поповнення обігових коштів, рефінансування поточної заборгованості. Видача кредиту на цілі, визначені пунктом 1.2 кредитного договору, здійснюється згідно з письмовими заявами позичальника. Моментом (днем) надання кредиту (траншу) вважається день надання кредиту (траншу) з позичкового рахунку позичальника в повній або частковій (транш) сумі кредиту. Моментом (днем) повернення кредиту (траншу) вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту (траншу), процентів, комісії та можливих штрафних санкцій, визначених кредитним договором, якщо інше не випливає з умов кредитного договору.

5.3. Пунктом 2.6 Кредитного договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, за фактичну кількість днів користування кредитом (траншем) в періоді (28-29-30-31/365). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (траншу).

5.4. Згідно з пунктом 2.7 Кредитного договору в редакції додаткового договору № 5 від 01.12.2014 (а. с. 16, том 1) сторони погодили, що сплата процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) щомісячно, не пізніше 16 числа в грудні 2014 року, в інші місяці - не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок кредитора.

5.5. Відповідно до підпунктів 3.3.4, 3.3.5 пункту 3.3 Кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за їх використання, комісії в порядку, визначеному кредитним договором; повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора, та можливих штрафних санкцій, у терміни, визначені кредитним договором.

5.6. У випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. У випадку порушення позичальником вимог підпунктів 3.3.1 - 3.3.5, 3.3.8 пункту 3.3 договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 % від суми кредиту, визначеного пунктом 1.1 договору (150 000 000,00 грн.), за кожний випадок порушення (пункти 4.1, 4.2 Кредитного договору).

5.7. Відповідно до пункту 4.3 Кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобов`язань, визначених пунктом 3.3 договору, протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання договором, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором дія цього договору припиняється. Виконання позичальником даного обов`язку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до позичальника.

5.8. Згідно з пунктом 8.3 Кредитного договору він набирає чинності з дати укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

5.9. 30.09.2013 на виконання умов Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредитні кошти на суму 150 000 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою з рахунку товариства (а. с. 40, том 1).

5.10. У зв`язку з порушенням Позичальником виконання зобов`язань за Кредитним договором з метою захисту порушених прав, в 2015 році Банк звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Позичальника заборгованості в сумі 209 608 865,49 грн.

5.11. Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/14423/15, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017 (перегляд рішення по заяві за нововиявленими обставинами), позов Банку задоволено та стягнуто з Позичальника заборгованість, існуючу станом на 08.06.2015, а саме: 150 000 000,00 грн прострочений борг по кредиту; 31 405 479,45 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту (за період з 06.01.2015 по 08.06.2015); 15 583 561,65 грн прострочені проценти за кредитом (за період з 06.01.2015 по 08.06.2015); 1 641 997,22 грн пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів (за період з 12.03.2014 по 08.06.2015); 13 500 000,00 грн. штрафу за неналежне виконання зобов`язання (пп. 3.3.4 - несплата процентів за користування кредитними коштами за період з січня по червень 2015 року (шість порушень); пп. 3.3.8 - невиконання обов`язку з подання документів (два порушення); пп. 3.3.5 - не повернуто кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора (одне порушення); 1 886 301,37 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом (за період з 06.01.2015 по 08.06.2015); 91 555,79 грн 3% річних від суми простроченої заборгованості за процентами (за період з 12.03.2014 по 08.06.2015).

5.12. Детальний розрахунок вказаної заборгованості наявний в матеріалах даної справи (а. с. 105-106, том 1).

5.13. Факт повного погашення боргу за Кредитним договором підтверджується банківською випискою з рахунку Позичальника (а. с. 216, том 1), меморіальними ордерами від 07.08.2017 (а. с. 95-101, том 1) та платіжним дорученням № 4964 від 07.08.2017 на суму 214 181 975,48 грн. (а. с. 94, том 1).

5.14. У зв`язку з тривалим невиконанням Відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 р. у справі № 910/14423/15, Позивач в 2017 році звернувся до суду першої інстанції з цим позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором в сумі 215 750 530,55 грн, що існує станом на 19.10.2017.

5.15. Факти невиконання Позичальником зобов`язань з повернення суми одержаного кредиту у строк, встановлений Кредитним договором, та неналежного виконання зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/14423/15 (між тими ж сторонами), тому ці факти не підлягають повторному доказуванню в силу частини четвертої статті 75 ГПК України.

5.16. На підставі постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" (а.с. 17-18, том 1), виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" (а.с. 19, том 1), згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В.

5.17. 02.10.2015 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" (а.с. 39, том 1), яким з 05.10.2015 по 04.10.2017 розпочато процедуру ліквідації АТ "Дельта Банк", призначено уповноваженою особою фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк" Кадирову В.В.

5.18. 20.02.2017 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 619 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора" (а.с. 20, том 1), яким продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ "Дельта банк" Кадирова В.В. на два роки до 04.10.2019.

5.19. Встановлено, що за змістом постанови Вищого господарського суду України від 15.03.2016 у справі № 910/14423/15, 28.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитором) і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (поручителями) укладено Договори поруки №№ П300119775-10, П2022390-5, П2022390-6, П30019775-12, П30019775-9, за умовами яких поручителі зобов`язались перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником Кредитного договору.

5.20. Протоколом № 1 від 29.04.2015 засідання комісії АТ "Дельта Банк" з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями виявлено, що Договори поруки № № П300119775-10, П2022390-5, П2022390-6, П30019775-12, П30019775-9 від 28.11.2014, є нікчемними на підставі пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", про що було повідомлено фізичних осіб-поручителів.

5.21. На виконання наказу уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Банку № 309 від 07.05.2015 застосовано наслідки нікчемності Договорів поруки від 28.11.2014 шляхом повернення поручителям 14.05.2015 коштів, списаних з їх рахунків в рахунок погашення заборгованості Відповідача перед Позивачем, на відкриті рахунки фізичних осіб-поручителів.

5.22. 14.05.2015 Банк повернув поручителям грошові кошти у загальній сумі 150   000 000,00 грн, які 19.02.2015 та 20.02.2015 були списані з депозитних рахунків фізичних осіб як поручителів Відповідача в рахунок погашення кредиту за Кредитним договором.

5.23. Факт повернення грошових коштів поручителям та відсутність підстав для припинення зобов`язань за Кредитним договором встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2015 у справі № 910/14423/15, яке залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017.

5.24. Господарським судом апеляційної інстанції під час нового розгляду справи додатково установлено, що погоджені сторонами умови Кредитного договору, з урахуванням змін, внесених додатковими угодами, передбачають:
- кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.12.2014 включно (пункт 1.1.1);
- повернення кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом (не пізніше 31.12.2014) (пункт 1.1.2);
- моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора суми кредиту, процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором (пункт 2.3);
- нарахування процентів за користування кредитів здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді (28-29-30-31/365); при розрахунку процентів не враховується день погашення кредиту (пункт 2.6);
- сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті наданого кредиту щомісячно, не пізніше 16 числа в грудні 2014 року, в інші місяці - не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі (пункт 2.7);
- позичальник зобов`язаний протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за їх використання, комісії в порядку, визначеному цим договором (пункт 3.3.4);
- повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора, та можливих штрафних санкцій, у терміни, визначені договором (пункт 3.3.5);
- договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за цим договором (пункт 8.3).

5.25. Господарським судом апеляційної інстанції також установлено, що умови пункту 4.3 Кредитного договору, за якими на одинадцятий календарний день прострочення строк користування кредитом вважається таким, що закінчився, об`єднані в статті 4 під назвою "Відповідальність сторін".

6. Позиція Верховного Суду

6.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить частково задовольнити з таких підстав.

6.2. Предметом первісного позову у справі є вимога про стягнення заборгованості за Кредитним договором та додатковими договорами 215 750 530,55 грн, яка складається з суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту у період з 08.06.2015 по 03.08.2017 в розмірі 9 702 739,73 грн; суми заборгованості за простроченими процентами у період з 08.06.2015 по 03.08.2017 в розмірі 77 647 468,01 грн; суми пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом у період з 11.08.2016 по 18.10.2017 в розмірі 3 443 600,13 грн; суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом у період з 11.08.2016 по 18.10.2017 в розмірі 3 167 407,60 грн; суми штрафу у період з 11.11.2016 по 11.10.2017 в розмірі 18 000 000,00 грн; суми заборгованості інфляційних витрат за простроченим основним боргом у період з 01.01.2015 по 31.07.2017 в розмірі 86   100 000,00 грн; суми заборгованості з інфляційних витрат за простроченими процентами у період з 01.02.2015 по 30.09.2017 в розмірі 17 689 315,08 грн.

6.3. Правовідносини між сторонами регулюються загальними нормами цивільного законодавства про виконання зобов`язань, відповідальність за порушення зобов`язань та спеціальними нормами про відносини позики.

6.4. Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

6.5. Згідно із частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

6.6. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

6.7. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

6.8. Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

6.9. У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

6.10. За частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

6.11. Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

6.12. Частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

6.13. Водночас за змістом частини 2 статті 625, статті 1050 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

6.14. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625, статті 1050 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17.

6.15. У постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак зі спливом строку кредитування припиняється право позикодавця нараховувати проценти за кредитом.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

6.16. Таким чином, у постановах Великої Палати Верховного Суду розмежовано випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

6.17. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

6.18. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

6.19. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

6.20. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

6.21. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06. 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, 04.02.2020 по справі № 912/1120/16.

6.22. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

6.23. Водночас при розгляді цієї справи господарський суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сторонами Кредитного договору погоджено умови, відповідно до яких нарахування процентів здійснюється не за визначений у пункті 1.1.1 кредитний період (строк кредитування), а за фактичну кількість днів користування кредитом, день повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів.

При цьому, судом апеляційної інстанції не зазначено, яким саме пунктом Кредитного договору передбачено нарахування процентів за неправомірне користування кредитними коштами та не враховано, що умови щодо нарахування процентів за правомірне та неправомірне користування кредитними коштами мають визначатися окремими пунктами договору. Посилання суду апеляційної інстанції на пункт 4.2 Кредитного договору є безпідставним, оскільки цим пунктом сторони визначили проценти за користування кредитом у межах строку кредитування, а не процентів за неправомірне користування кредитними коштами.

Водночас тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що згідно з пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Зокрема, колегія суддів звертається до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.06.2020 у справі №902/5/19, відповідно до якого у разі, якщо сторони бажають врегулювати свої правовідносини щодо стягнення річних у порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України іншим способом, ніж той який передбачено цією нормою, то таке регулювання повинно бути самостійною умовою договору, воно не може ототожнюватися з умовами договору про стягнення процентів за правомірне користування кредитом, передбаченими у порядку статті 1048 Цивільного кодексу України, оскільки законодавець не ототожнює підстави правомірного та неправомірного користування кредитними коштами.

6.24. Таким чином, господарський суд апеляційної інстанції допустив неправильне тлумачення умов Кредитного договору, а відтак - дійшов необґрунтованого висновку про право позивача нараховувати проценти за неправомірне користування кредитними коштами на підставі пункту Кредитного договору, яким встановлено розмір процентів за правомірне користування кредитом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, вважає його таким, що зроблений з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема статей 1048, 1050, 625 Цивільного кодексу України. 

6.25. Як убачається з установлених обставин справи, Кредитним договором передбачено плату за користування кредитом у розмірі 24 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.12.2014 включно; сплата процентів за користування кредитом (траншем) здійснюється у валюті наданого кредиту (траншу) щомісячно, не пізніше 16 числа в грудні 2014 року, в інші місяці - не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі на рахунок кредитора.

Водночас судами не встановлена наявність умов Кредитного договору, які би передбачали наслідки протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання, а відтак до спірних правовідносин повинні застосовуватися положення статті 625 Цивільного кодексу України.

6.26. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає передчасним висновок апеляційного господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (правонаступник ПАТ "Дельта Банк") в частині стягнення з ПАТ "Укргазвидобування" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" (правонаступника ПАТ "Дельта Банк") 77   647 468,01 грн заборгованості за простроченими процентами, 3 443 600,13 грн пені за несвоєчасне повернення процентів за кредитом, 3 167 407,60 грн 3 % річних від суми прострочених процентів, 18 000 000,00 грн штрафу, 17 689 315,08 грн інфляційних витрат за простроченими процентами.

6.27. Водночас, відповідає нормам матеріального права, зокрема положенням статті 625 Цивільного кодексу України, висновок господарського суду про задоволення позовних вимог ТОВ "Фінансова компанія "Фінгруп Фактор" в частині стягнення з ПАТ "Укргазвидобування" інфляційних втрат за простроченим основним боргом, та 3 % річних від суми простроченого кредиту.

При цьому слід взяти до уваги, що стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц.

6.29. Таким чином, доводи скаржника про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 625, 1048, 1054 Цивільного кодексу України та порушення норм процесуального права, а саме частини 4 статті 236, частини 2 статті 316 Господарського процесуального кодексу України, отримали своє підтвердження.

Колегія суддів визнає обґрунтованими також доводи скаржника у частині неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду у цій справі, викладених у постанові від 13.05.2019, оскільки судом апеляційної інстанції доводи учасників справи належним чином не перевірив, не дослідив зібрані у справі докази, а саме умови Кредитного договору щодо сплати процентів.

6.30. Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

6.31. Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

6.32. Відповідно до підпункту "в" пункту 3 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

6.33. З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок.

6.34. Проте всупереч вимогам статей 86, 236, 269, 282 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанцій під час розгляду справи не досліджено усіх обставин і зібраних у справі доказів, не спростовано доводи відповідача про помилкове застосування норм матеріального права.

6.35. Разом з тим, касаційна інстанція не має права здійснити перевірку наданих позивачем розрахунків розміру заборгованості з трьох процентів річних та інфляційних втрат за неправомірне користування коштами, як і здійснювати їх перерахунок чи перевіряти період нарахування, оскільки достовірне з`ясування цих фактичних обставин виходить за межі повноважень касаційної інстанції, передбачених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, та має бути проведено під час нового апеляційного розгляду справи.

6.36. Оскільки судом апеляційної інстанції під час розгляду справи та задоволення первісних позовних вимог допущено неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд вважає, що наявні підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції. 

6.37. Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова у цій справі не відповідає також вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України щодо обґрунтованості судового рішення, оскільки її ухвалено за неповного дослідження обставин та доказів у справі, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відтак, це судове рішення не можна визнати законним у розумінні положень цієї статті Господарського процесуального кодексу України. Тому згідно з частиною 4 статті 310 цього Кодексу оскаржувану постанову належить скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

6.38. Під час нового розгляду справи господарському суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене у цій постанові, повно та всебічно дослідити усі зібрані у справі докази, надати їм правову оцінку та вирішити спір відповідно до законодавства.

7. Висновки Верховного Суду

7.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судові рішення наведеним вимогам не відповідають.

7.2. Згідно з частинами 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

7.3. Згідно з частиною четвертою статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється на новий розгляд до суду першої інстанції.

7.4. Ураховуючи допущені господарським судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального і процесуального права та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, ухвалені у справі судове рішення слід скасувати із направленням справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду, а касаційну скаргу задовольнити частково.

8. Розподіл судових витрат

8.1. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує питання про розподіл судових витрат у разі, якщо справа вирішується по суті. У випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Укргазвидобування" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2019 у справі № 910/18618/17 скасувати, справу передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                             Н. О. Багай

Судді                                                                                                          Т. Б. Дроботова  

                                                                                                                    Ю. Я. Чумак