КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 вересня  2020 року місто Київ.
 
Унікальний № 370/607/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10988/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Желепи О.В.
суддів                                    Кулікової С.В., Олійника В.І.
секретар судового засідання   Гордійчук Ж.В., Миронюк І.В.
 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 (особа, яка не була залучена до участі у справі) на рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 червня 2020 року (у складі судді Тандира О.В.) та на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 07 липня 2020 року (у складі судді Косенко А.В., інформація про дату складення повного тексту відсутня) 
в справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_2 , (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, (далі - відповідач) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області Тандира О.В., від 16.06.2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 та замінено неналежного відповідача - виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України на належного - Фонд соціального страхування України.
В позовній заяві ОСОБА_2 вказав, що Постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.05.2017 № 35 його було призначено на посаду заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в порядку переведення з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Наказом директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 7-к від 11.02.2020 його було звільнено із займаної посади .
Вважає, що вищевказаний наказ про звільнення із займаної посади прийнятий з порушенням норм чинного законодавства, а також Статуту Фонду соціального страхування України, виходячи із наступного.
Відповідно до п. 7 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105 від 23.09.1999 р. заступники директора призначаються та звільняються правлінням Фонду за поданням директора.?
Таким чином, для правомірного застосування відповідної норми, що встановлює порядок звільнення із посади заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - ВД Фонду), законом передбачено дотримання двох обов`язкових умов: 1)подання директора ВД Фонду до Правління Фонду на звільнення заступника директора ВД Фонду; 2) рішення правління Фонду про звільнення заступника директора ВД Фонду. Тож, невиконання будь-якої умови п. 7 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105 є грубим порушенням чинного законодавства.
Останнє правління Фонду відбулося 26.12.2019 року. Будь-яких кадрових питань на ньому не приймалося. На момент подачі цієї позовної зави, станом на березень 2020 року, не вживалося жодних передбачених законодавством заходів щодо його скликання. Враховуючи вищевикладене, при звільненні його із посади не було застосовано жодної із прямо встановлених законодавством вимог.
Відповідно до ч 2. ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105 (далі - Закон України № 1105) Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Відповідно до ч 1 ст. 6 Закону України № 1105 до складу правління Фонду входять по сім представників держави, застрахованих осіб та роботодавців, які виконують свої обов`язки на громадських засадах.
Із аналізу п. 18 ст. 7 Закону України № 1105 повноваження правління можуть бути визначені виключно статутом Фонду та цим Законом.
Відповідно до п. 4.9.8. Статуту Фонду соціального страхування України, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України № 64 від 14.12.2017 р. (далі - Статут Фонду) Правління Фонду за поданням директора виконавчої дирекції Фонду визначає кількість та призначає і звільняє його заступників. Аналогічну норму має п. 5.2. Статуту Фонду.
Відповідно до п. 5.2. Статуту Фонду, директор застосовує заходи дисциплінарного впливу та дисциплінарної відповідальності (крім звільнення) до заступників директора виконавчої дирекції Фонду.
Відповідно до п. 5.2. Статуту Фонду, директор виконавчої дирекції Фонду вирішує інші питання діяльності Фонду, за винятком тих, що віднесені Законом або цим статутом до компетенції правління Фонду або інших органів.
Таким чином, питання призначення і звільнення заступників директора ВД Фонду відповідно до Закону України № 1105 та Статуту Фонду відноситься до виключної компетенції правління Фонду.
До повноважень директора у даних правовідносинах належить: 1) вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступників (окрім звільнення); 2) подання щодо звільнення заступника для подальшого розгляду та вирішення цього питання правлінням Фонду.
Відповідно до Наказу № 7-к від 11.02.2020 «Про звільнення ОСОБА_2 » його було звільнено на підставі п. 5.2.9. Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України від 24.01.2017 року № 5 «Про внесення змін до Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України» (далі - Положення про ВД Фонду).
Пунктом 5.2.9. Положення про ВД Фонду встановлено, що директор приймає відповідно до Кодексу законів про працю України рішення про звільнення заступників директора виконавчої дирекції Фонду з займаної посади за власним бажанням (у разі коли проміжок часу до наступного засідання правління перевищує строк попередження про звільнення за власним бажанням), угодою сторін, переведенням, з подальшим інформуванням правління Фонду.
В той же час п. 5.3. Положення про ВД Фонду встановлює, що директор виконавчої дирекції Фонду має заступників, які призначаються та звільняються правлінням Фонду за поданням директора виконавчої дирекції.
Таким чином, п. 5.2.9. Положення про ВД Фонду не відповідає нормам Закону України № 1105 та Статуту Фонду. Отже вважає, що його звільнення відбулося керівним органом, який не мав для цього будь-яких повноважень.
Враховуючи наведене, позивач просив: визнати незаконним наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 11.02.2020 р. № 7-к «Про звільнення ОСОБА_2 »; поновити його на посаді заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України; стягнути з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.02.2020 р. до дня поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі і стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Обґрунтовуючи позов, позивач також посилався на те, що заяву про звільнення він написав під психологічним тиском з боку керівника ОСОБА_1 , якою йому надавались доручення, які не входять до його посадових обов`язків. а також надавались дуже короткі строки для їх виконання.
 
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 19 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.
Визнано незаконним наказ № 7-к від 11.02.2020 року директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про звільнення ОСОБА_2 з роботи за ст. 38 КЗпП України та поновлено на посаді заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 11.02.2020 року.
Стягнуто з Фонду соціального страхування України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день поновлення на роботі, тобто з 12.02.2020 року по 19.06.2020 року, в сумі 187225 грн. 28 коп.
Рішення суду підлягає негайному виконанню в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.
Судові витрати компенсовано за рахунок держави.
 
Не погодившись з таким рішенням суду, 20.07.2020 через поштове відділення ОСОБА_1 (особа, яка не була залучена до участі у справі) подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю. 
В апеляційній скарзі на рішення посилається на те, що рішення незаконне та необґрунтоване. Судом порушено норми процесуального права, безпідставно  ,  ухвалою від 05.05.2020 р відмовлено у залученні її до розгляду справи в якості третьої особи,  оскільки наказ про звільнення позивача був підписаний нею.
Судом також порушено норми матеріального права, з огляду на те , що позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням , зазначивши в заяві конкретну дату для звільнення, а тому директор фонду , у відповідності з положенням фонду, яке було затверджено правлінням, приймаючи рішення про задоволення такої заяви діяла без перевищення повноважень та в інтересах позивача, не порушуючи його прав.
 
Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 07 липня 2020 року заяву ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Макарівського районного суду Київської області від 19.06.2020 року у даній справі - задоволено.
Роз`яснено, що обов`язок поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, покладено на посадову особу - директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (особа, яка виконує його обов`язки, шляхом скасування наказу № 7-к, від 11.02.2020 року та поновлення ОСОБА_2 на посаді).
 
Не погодившись з такою ухвалою ОСОБА_1 22.07.2020 через поштове відділення подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, просить її скасувати, ухвалити нову , якою: роз`яснити, що обов`язок поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України покладено на правління Фонду соціального страхування України, як орган який уповноважений за законом №1105 здійснювати призначення (прийняття) на посаду (роботу) заступників директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, за результатами рішення якого посадова особа - директор виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України має скасувати наказ №7-к, від 11.02.2020 року.
 
В апеляційній скарзі на ухвалу суду про роз`яснення рішення посилається на порушення  процесуальних норм : ст. 13, ч. 2 ст. 264 та ст.ст. 271, 435 ЦПК України.
 
Ухвалою від 31 серпня  2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк  з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
15.09.2020 від ОСОБА_2 надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких позивач просить не задовольняти скарги ОСОБА_1 та залишити без змін рішення та ухвалу суду першої інстанції.
 
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 , доводи поданих апеляційних скарг підтримав.
 
Позивач заперечував проти задоволення апеляційних скарг.
 
Представник відповідача до апеляційного суду не з`явився про розгляд справи повідомлений,  що підтверджується зворотним поштовим повідомленням на а.с.60 т.№ 2
 
Заслухавши позивача, представника третьої особи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, перевіривши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до п. 4 ч.3 ст. 376 ЦПК України  порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення,зокрема, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до Наказу №242-к від 01.08.2017 року виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, ОСОБА_2 призначено з 01.08.2017 року на посаду заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в порядку переведення з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с. 23).
Наказом №7-к від 11.02.2020 року виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, який був підписаний директором фонду ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 звільнено з посади заступника директора виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 11.02.2020 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України та у відповідності до п. 5.2.9 Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 24.01.2017 року №5 «Про внесення змін до Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України», з виплатою грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки (а.с. 24).
Вказаний наказ про звільнення був підписаний  керівником Фонду Думою О.О.
Відповідно до ст.237Кодексу законів про працю України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що останній в обґрунтування позову посилався, окрім відсутності повноважень у ОСОБА_1   на його звільнення, також на вчинення нею тиску, шляхом надання доручень, які не входили до його посадових обов`язків, а також шляхом визначення коротких термінів для виконання таких доручень, що й спонукало його до написання заяви про звільнення .
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до суду з заявою про залучення її до розгляду справи в якості третьої особи, з огляду на те, що вона як керівник, в разі поновлення працівника на роботі , може бути притягнута фондом  до майнової відповідальності у виді стягнутого з фонду середнього заробітку .
Разом з тим, суд ухвалою від 05 травня 2020 року відмовив в залученні ОСОБА_1 до розгляду справи, в якості третьої особи.
Таку відмову, колегія вважає неправомірною з огляду на зміст заявлених позивачем вимог, (перевищення повноважень керівником на звільнення позивача, вчинення психологічного тиску) та передбачену ст. 237 Кодексу законів про працю можливість стягнення з ОСОБА_1 , середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь незаконно звільненого  працівника.
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що визнаючи незаконним наказ про звільнення позивача, який підписаний ОСОБА_1 , суд ухвалив рішення , в тому числі і про її права та обов`язки, не залучивши її до розгляду справи, та безпідставно відмовивши, в задоволенні її заяви.
Оскільки такі процесуальні порушення, є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції , колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в даній справі підлягає скасуванню.
Щодо вирішення заявлених позовних вимог, апеляційний суд встановив.
           Задовольняючи позов, про поновлення на роботі, суд виходив з того, що позивач звільнений не уповноваженою особою , - директором ОСОБА_1 , в порушення вимог Закону та Статуту фонду. 
Колегія суддів з таким висновком погодитись не може з огляду на наступне. 
Відповідно до ч 2. ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105 (далі - Закон України № 1105) Фонд соціального страхування України є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Згідно п. 6, п. 7 та п. 18 ст. 7 Закон України № 1105 Правління Фонду: призначає та звільняє директора виконавчої дирекції Фонду в порядку, визначеному цим Законом; за поданням директора виконавчої дирекції Фонду призначає та звільняє його заступників, а також здійснює інші функції, передбачені статутом Фонду та цим Законом.
 п. 5.3. Положення про виконавчу дирекцію Фонду встановлює, що директор виконавчої дирекції Фонду має заступників, які призначаються та звільняються правлінням Фонду за поданням директора виконавчої дирекції. Аналогічне положення містить і у п. 5.2 Стату Фонду (затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування України від 14.12.2017 року №64).
Разом з тим, відповідно до п. п. 5.2.9 Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, директор приймає відповідно до Кодексу законів про працю України рішення про звільнення заступників директора виконавчої дирекції Фонду з займаної посади за власним бажанням (у разі коли проміжок часу до наступного засідання правління перевищує строк попередження про звільнення за власним бажанням), угодою сторін, переведенням, з подальшим інформуванням правління Фонду.
Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» засідання правління Фонду проводяться відповідно до затвердженого ним плану, але не рідше одного разу на квартал. До складу Правління Фонду входять по сім представників держави, застрахованих осіб та роботодавців (21 особа), а тому Закон передбачає можливість випадків, коли  згідно плану Правління Фонду може не розпочати свою роботу у зв`язку з неявкою на засідання більшості складу від однієї з представницьких сторін (абз. 2 ч. 5 ст. 6 Закону). Однак це не може бути підставою для порушення трудових прав працівника.
Правління Фонду, затверджуючи Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, як орган, уповноважений вирішувати питання прийняття на роботу та звільнення з роботи заступників директора виконавчої дирекції Фонду, для запобігання можливим порушенням прав працівників, визначив повноваження директора виконавчої дирекції Фонду приймати відповідно до Кодексу законів про працю України рішення про звільнення заступників директора виконавчої дирекції Фонду з займаної посади за власним бажанням (у разі коли проміжок часу до наступного засідання правління перевищує строк попередження про звільнення за власним бажанням), угодою сторін, переведенням, з подальшим інформуванням правління Фонду (тобто в випадках, коли звільнення здійснюється за ініціативою працівника - заступника директора виконавчої дирекції Фонду, а не Фонду) - п. 5.2.9 Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України.
Згідно ч. 6 ст. 6 Закону Рішення правління Фонду, прийняте в межах його компетенції, є обов`язковим для виконання, у тому числі всіма страхувальниками та застрахованими особами, яких воно стосується.
Згідно абз. 2 ч.1 ст.8 Закону Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність від імені фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та Положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду.
Відповідно норми Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України є обов`язковими для директора виконавчої дирекції Фонду, як і для заступника директора виконавчої дирекції Фонду, яким був Позивач.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що орган, уповноважений на звільнення заступників директора фонду, - Правління фонду, затверджуючи положення про фонд, та п.5.2.9, в межах своїх повноважень, мало право делегувати виконавчій дирекції (директору) право звільняти заступників керівника фонду за власним бажанням в разі, якщо строк до наступного правління менший ніж бажана дата звільнення працівника , чи менший ніж 14 днів, якщо дата звільнення в заяві не вказується.
При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами суду, що Положення про фонд, затверджене правлінням Фонду є підзаконним актом, а тому не підлягає до застосуванню.
Колегія суддів, з врахуванням того, що правління фонду , затверджуючи положення, передало свої повноваження, надані їм законом, щодо звільнення працівників, лише в разі, коли останні звільняються за власним бажанням, з метою недопущення порушення прав працівників бути звільненими з бажаної ними дати, в разі, якщо правління не буде збиратись в передбачені Законом терміни, приходить до висновку, що п. 5.2.9. Положення про фонд відповідає і вимогам Закону і Конституції України, а тому підлягали до застосування при вирішенні даної справи.
Зі змісту заяви позивача про звільнення, вбачається, що остання була подана 10 лютого 2020 року. В заяві позивач просив звільнити його за власним бажанням з 11 лютого 2020 року.
Дотримуючись п.п. 5.2.9 Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України, ОСОБА_1 як директором виконавчої дирекції Фонду було направлено запитГолові Правління Фонду № 373-11-1 від 10.02.2020 щодо запланованого найближчого засідання Правління Фонду, на який отримано відповідь, що на наступний тиждень засідань Правління Фонду не заплановано, тобто протягом 2 тижнів, оскільки 10.02.2020 - понеділок(найближче засідання Правління Фонду відбулося 22 квітня 2020 року, що підтверджується даними офіційного сайту Фонду та є у загальному доступі).
Зробивши відповідний запит, директор фонду ОСОБА_1 ,  пересвідчилась, що правління не буде збиратись до бажаної дати звільнення працівника, остання прийняла рішення про задоволення заяви працівника та підписала наказ про звільнення.
Судом також встановлено, що дирекцією фонду було зроблене відповідне повідомлення до правління фонду про те, що позивач був звільнений з роботи за власним бажанням.
Листом від 12.02.2020 р. № 395-08-01 у відповідності до вимог того ж пп.5.2.9 Положення про виконавчу дирекцію Фондусоціального страхування України ОСОБА_1 було проінформовано Правління Фонду в особі голови Правління Фонду про звільнення Позивача.
При цьому, жодні права позивача порушені не були, оскільки останній вказав у заяві дату з якої він бажає звільнитись.
Посилання позивача на те, що на нього вчинявся тиск з боку директора фонду , колегія суддів не приймає, так як суду не було надано достатньо доказів на підтвердження вчинення такого тиску з боку керівництва.
При цьому надання великої кількості доручень, пов`язаних з роботою фонду, та надання не великих термінів для їх виконання, не може бути достатньою підставою, що свідчить про здійснення тиску з метою спонукати працівника до звільнення.
Позивач мав можливість реагувати на такі доручення, шляхом написання доповідних записок, щодо неможливості виконання об`ємних доручень у призначені терміни, а в разі застосування дисциплінарних стягнень, якщо такі б мали місце мав право оскаржити їх правомірність в суді. При цьому колегія суддів виходить з того, що позивач має юридичну освіту, і відповідно обізнаний щодо способів захисту своїх трудових прав. Разом з тим, позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням вказав в ній дату з якої бажає бути звільненим, відповідно знаючи норми трудового законодавства розумів, що в разі задоволення його заяви , він буде звільнений з 11 лютого 2020 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося за його заявою, без порушення його прав та законних інтересів, уповноваженою особою, з огляду на п. 5.2.9. положення про фонд, яке затверджено Правлінням фонду, уповноваженим Законом на звільнення заступників директора Фонду.  
Таким чином, ОСОБА_1 в межах наданих їй повноважень було дотримано та виконано процедуру звільнення заступника директора виконавчої дирекції Фонду як того вимагає КЗпП України та пп. 5.2.9 Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України з метою уникнення примусової праці (ст. 43 Конституції України, Конвенція про скасування примусової праці №105 (ратифіковано Законом №2021-III (2021-14) від 05.10.2000 р.)).
Однак дані положення не були враховані судом, що свідчить про неправильне застосування ним норм матеріального права.
Посилання суду та Позивача на необхідність обов`язкового рішення Правління Фонду щодо звільнення заступника директора виключно за поданням директора є безпідставним з огляду на звільнення заступника директора за власним бажанням.
В Противному разі, незадоволення заяви працівника про звільнення та примушування його виконувати посадові обов`язки до засідання Правління Фонду є примусовою працею, що заборонено Конституцією України і Конвенцією про скасування примусової праці №105 [ратифіковано Законом N 2021-III (2021-14 ) від 05.10.2000 p.).
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи, що рішення, ухвалено районним судом за неповно встановлених обставин справи, які мають правове значеннядля її вирішення, за недоведеності тих обставин, які суд вважав встановленими та з порушенням норм матеріального та процесуального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
З огляду на те, що апеляційним судом скасовується рішення про поновлення позивача на роботі, відповідно скасувується і ухвала про роз`яснення такого рішення.
З огляду на те, що позивач  відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільняється від сплати судового збору за подачу позову, а за рішенням апеляційного суду задовольняється скарга третьої особи, безпідставно не залученої судом першої інстанції. понесені судові витрати в даній справі компенсуються за рахунок державного бюджету.
Керуючись ст. ст.367-368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити .
 
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 червня 2020 року та ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 07 липня 2020 року скасувати та постановити нове рішення.
В задоволенні позову ОСОБА_2 до Фонду соціального страхування України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити в повному обсязі.
Судові витрати компенсувати за рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови  складено 24  вересня 2020 року.
 
Головуючий           

           Судді