Справа № 161/4864/20  Провадження №33/802/480/20 	Головуючий у 1 інстанції:Кирилюк В.В. 	
Категорія: ч.2 ст.130 КпАП України	Доповідач: Гапончук  В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року                                                                 місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Гапончук В.В., 
за участю: 
особи, що притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , 
захисника – Кучми В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Луцького міськрайонного суду від 19 червня 2020 року

ВСТАНОВИВ:

Вказаною постановою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працює (згідно відмітки в протоколі), визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1200 ( однієї тисячі двохсот) неоподаткованих мінімумів громадян, що відповідно становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 24 березня 2020 року о 01 год. 25 хв. у м. Луцьку по вул. Гулака Артемовського, керував транспортним засобом Daewoo Nexia, НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога за адресою м. Луцьк, вул. Карбишева, 2 у ВМЦТЗ, що підтверджується висновком №648 від 24 березня 2020 року складеного о 02 год. 05 хв. Такі дії кваліфіковані поліцейським як порушення п.2.9 «а» ПДР та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України.
Не погоджуючись із вказаною постановою судді Шанюк С.С. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить постанову скасувати та постановити нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КпАП України. 
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріалами справи про адміністративне правопорушення, заслухавши думку ОСОБА_1 та його захисника, які скаргу підтримали із наведених у ній підстав приходжу до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Висновок суду про вчинення    ОСОБА_1 зазначеного у постанові суду адміністративного правопорушення підтверджується перевіреними і дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав відповідну юридичну оцінку, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії БД № 2042471 від 24.03.2020 року (а.с.1); 
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.03.2020 року №648, з якого вбачається, що ОСОБА_1   знаходився в стані алкогольного сп`яніння;
- актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.03.2020 з якого вбачається, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння і що результат огляду становить 0,66 % проміле, а через 20 хв. 0,74 % проміле. Крім того в акті зі слів ОСОБА_1 зазначено, що він 0, 5 пива. 
- відеозаписами з боді-камер поліцейських.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину визнав повністю.
З огляду на вищенаведене та оцінивши всі матеріали справи в сукупності приходжу до висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні ним п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а тому дії останнього вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 130 КпАП України.
У відповідності до вимог ст.21 КпАП України, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
В ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції встановлено, що наданий протокол зборів трудового колективу ТОВ "І ПЛЮС" та інші надані суду документи не містять будь-яких даних про те, яким чином даний трудовий колектив буде реалізовувати громадський вплив на ОСОБА_1 та які зобов`язання бере на себе вказаний колектив для здійснення заходів виховного впливу, спрямованих на недопущення вчинення останнім нових правопорушень.
Також суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_1 вдруге за короткий час вчинив правопорушення, передбачене ст.130 КпАП України, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення.
Крім того застосування вимог ст.21 КпАП України до особи є правом, а не обов`язком суду.
Взявши до уваги вищевикладене, врахувавши характер вчиненого адміністративного правопорушення та особу ОСОБА_1 , суд відмовляє у задоволенні клопотання трудового колективу ТОВ "І ПЛЮС" про передачу адміністративних матеріалів на розгляд трудового колективу та звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст. 21 КпАП України
Адміністративне стягнення, накладене на  ОСОБА_1 , відповідає вимогам ст.23, 33 КпАП України. 
Також є безпідставними твердження захисника Кучми В.Ю. про закриття провадження у даній справі на підставі п.7 ст.247 КпАП України у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, визначених ст.38 КпАП України.
Так, відповідно до положень ч.2 ст.38 КпАП України, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні – не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.
Як убачається із матеріалів справи, правопорушення було вчинено ОСОБА_1 24.03.2020 (а.с.1).
Стягнення на ОСОБА_1 за вчинення вказаного правопорушення було накладено постановою судді Луцького міськрайонного суду від 19 червня 2020 року, тобто в межах трьохмісячного строку, визначеного ч.2 ст.38 КпАП України.
А тому, доводи апелянта про можливість закриття провадження в даній справі на підставі п.7 ст.247 КпАП України, у зв`язку із закінченням строків, визначених ст.38 КпАП України є безпідставними.
Інші доводи, на які посилається апелянт, не є безумовними підставами для скасування постанови суду першої інстанції, як незаконної.
Суддею прийняте законне та обґрунтоване рішення. Порушень вимог чинного законодавства при розгляді справи, які тягнули б за собою скасування постанови, не встановлено.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КпАП України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Луцького міськрайонного суду від 19 червня 2020 року в даній справі щодо нього - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                  В.В. Гапончук