ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/20/20  Номер провадження 22-ц/814/1906/20	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - судді - доповідача   Дорош А.І.
Суддів:    Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі:  Ачкасовій О.Н. 

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 червня 2020 року, ухвалене суддею Самсоновою О.А., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою, -
В С Т А Н О В И В:

03.01.2020 року Щербанівська сільська рада Полтавського району Полтавської області звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.06.2018 р. (номер інформаційної довідки №126668902) за адресою: АДРЕСА_1 , розміщена нежитлова будівля загальною площею 607 м.кв., право власності на яку зареєстровано за відповідачем 12.08.2011 р. ОСОБА_1 використовує земельну ділянку комунальної форми власності загальною площею 2006 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За весь час користування вищевказаною земельною ділянкою, правовстановлюючі документи на яку у ОСОБА_1 відсутні, відповідач безпідставно зберігає у себе майно у вигляді орендної плати, яка мала бути сплачена за користування земельною ділянкою у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.12.2019 р. у справі №552/7403/18 позовну заяву Щербанівської сільської ради до ОСОБА_1 про стягнення з останньої коштів в сумі 72 739,93 грн. за користування земельною ділянкою в період з 01.06.2015 р. по 31.05.2018 р. задоволено. Київським районним судом м. Полтави встановлено, що ОСОБА_1 , будучи фактичним користувачем земельної ділянки, без достатньої правової підстави за рахунок Щербанівської сільської ради, як власника цієї ділянки, зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею та зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі статті 1212 ЦК України. Станом на момент подачі позовної заяви до суду договір оренди між Щербанівською сільською радою та ОСОБА_1 не укладено. Відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою комунальної форми власності без договору оренди та зберігає у себе кошти, які мала заплатити за використання земельної ділянки за період з 01.06.2018 р. по 05.12.2019 р. у розмірі 80 350,31 грн. Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 80 350,31 грн. за використання земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.06.2018 р. по 05.12.2019 р. та 1921,00 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 червня 2020 року позовні вимоги Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 80 350,31 грн. за використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01 червня 2018 року по 05 грудня 2019 року, 1921,00 грн. на відшкодування понесених судових витрат, а всього стягнуто 82 271,31 грн. 

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України є встановленою та не підлягає доказуванню та обставина, що відповідач без правовстановлюючих документів користується земельною ділянкою загальною площею 0,2006 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщено належний їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В., гараж загальною площею 607 кв.м. Розмір орендної плати затверджений рішенням Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 17 липня 2008 року «Про продовження терміну дії договору оренди земельної ділянки». Відповідач ОСОБА_1 не оформила у передбаченому законом порядку право користування земельною ділянкою, на якій розташовано належний їй об`єкт нерухомості, та користувалася земельною ділянкою за відсутності правових підстав, не сплачуючи позивачу належні йому кошти. Тобто, ОСОБА_1 , будучи фактичним користувачем земельної ділянки, без достатньої правової підстави за рахунок Щербанівської сільської ради, як власника цієї ділянки, зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею та зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, а тому вимоги позивача є обґрунтованими.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції недостатньо встановив дійсні обставини по справі, не перевірив доводи відповідача, не надав їм належну оцінку, ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону. Зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення коштів з 01.06.2018 р. по 05.12.2019 р., тому є помилковим висновок суду першої інстанції, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2019 року підтверджено факт користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,2006 га. Таким чином, обставини користування нею вказаною земельною ділянкою повинні доводитись позивачем в загальному порядку. Також звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній договір оренди, укладений попереднім користувачем щодо земельної ділянки площею 0,2006 га. Вважає, що до неї не могло перейти право оренди на вказану земельну ділянку на підставі договору оренди від 18.04.2007 року, який був укладений між Щербанівською сільською радою та попереднім власником нерухомого майна «ДК плюс», в силу вимог статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України. Крім того, зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази існування земельної ділянки площею 2006 м2 за адресою АДРЕСА_1 , як об`єкта цивільних прав, зокрема доказів проведення державної реєстрації земельної ділянки площею 2006 м2, присвоєння кадастрового номеру, визначення цільового призначення та установленими щодо ділянки правами. Вважає, що обрахунок розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка є необхідною для обрахунку орендної плати позивачем обґрунтовується неналежними доказами. Так, суд першої інстанції, обраховуючи кошти за користування землею використовує базову вартість земель населеного пункту, а не нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Зазначає, що судом не врахована судова практика у подібних правовідносинах, зокрема постанова Полтавського апеляційного суду від 28.05.2020 року (справа № 535/1424/19), постанова Верховного Суду від 29.05.2019 року (справа № 922/955/18), постанова Верховного Суду від 12.06.2019 року (справа №922/902/18).

У відзиві на апеляційну скаргу Щербанівська сільська рада Полтавського району Полтавської області просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В., ОСОБА_1 на праві власності належить гараж, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною площею 607 кв.м. (а.с. 40-41).

Право власності за відповідачем на вказане нерухоме майно зареєстровано 12 серпня 2011 року (а.с. 28).

Зазначені обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.06.2018 р. (номер інформаційної довідки №126668902), згідно якої за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28).

Розпорядженням Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 19 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць в населених пунктах Щербанівської сільської ради відповідно до Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» назва вулиці АДРЕСА_1 змінена на вулицю АДРЕСА_1 (а.с. 43).

В силу вимог ч.4 ст. 82 ЦПК України, на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2019 року, суд першої інстанції визнав встановленою та такою, що не підлягає доказуванню та обставина, що відповідач ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів користується земельною ділянкою загальною площею 0,2006 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщено належний їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В., гараж загальною площею 607 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 03 жовтня 2019 року №48 затверджено склад комісії по визначенню неодержаних територіальною громадою доходів у сфері земельних відносин та затверджено Положення про комісію по визначенню неодержаних територіальною громадою доходів у сфері земельних відносин на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с. 44-46).

05 грудня 2019 року комісія по визначенню неодержаних територіальною громадою доходів у сфері земельних відносин встановила, що територіальній громаді внаслідок використання ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01 червня 2018 року по 05 грудня 2019 року задано збитки у розмірі 80 350,31 грн., про що складено акт №3, який у подальшому затверджений рішенням виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 10 грудня 2019 року №65 (а.с. 47-48, 49).

Згідно вказаного вище акту від 05 грудня 2019 року №3 згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку від 11 жовтня 2019 року середня (базова) вартість земель населеного пункту с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області станом на 2019 р. становить 302,13 грн./м.кв. (а.с. 49, 50).

На звернення виконавчого комітету Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області листом від 15 жовтня 2019 року повідомило, що станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 року середня нормативно-грошова оцінка 1 кв.м. земель несільськогосподарського призначення на території с Розсошенці Полтавського району Полтавської області становить 302,13 грн. (а.с. 51).

Згідно відомостей офіційного веб-сайту Держгеокадастру, що є загальнодоступною інформацією, коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель в межах предмету судового дослідження становлять: 2018 р. - 1,0, 2019р. - 1,0.

З урахуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки, розміщених на офіційному веб-сайті Держгеокадастру, середня (базова) вартість земель населеного пункту с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області у 2018 році становила 302,13 грн./м.кв. (302,13/1,0 = 302,13), у 2019 році - 302,13 грн./м.кв. (302,13 / 1,0 = 302,13).

Загальна сума збитків, завданих відповідачем за користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,2006 га у період з 01 червня 2018 року по 05 грудня 2019 року становить 80 350,31 грн. (а.с. 49).

При цьому суд першої інстанції визнав правомірним застосування позивачем при розрахунку не отриманих коштів у період з 01 червня 2018 року по 16 липня 2018 року включно коефіцієнта, який характеризує функціональне призначення земельної ділянки, - 2,0, а з 17 липня 2018 року по 05 грудня 2019 року - коефіцієнта 3,0, та таким, що відповідає вимогам Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року №489, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2016 р. за № 1647/29777, з послідуючими змінами.

На підставі викладеного суд погодився з розрахунком неодержаної позивачем плати за користування земельною ділянкою та відхилив заперечення відповідача щодо такого розрахунку.

Суд першої інстанції також відхилив наведені відповідачем у відзиві альтернативні варіанти розрахунку коштів за користування нею земельною ділянкою під гаражем, оскільки при їх складенні відповідачем застосовано невірний коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (1,0 замість правильного 2,0, а з 17 липня 2018 року - 3,0), використана неправильна нормативно-грошова оцінка 1 кв.м. земель не сільськогосподарського призначення населеного пункту с.Розсошенці Полтавського району Полтавської області станом на 01.01.2018 р. та станом на 01.01.2019 р. - 290,78 грн./м.кв. замість правильного - 302,13 грн./м.кв.

Крім того, судом першої інстанції під час розгляду даної справи враховано правовий висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 усправі №629/4628/16-ц (провадження 14-77 цс18).

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не оформила у передбаченому законом порядку право користування земельною ділянкою, на якій розташовано належний їй об`єкт нерухомості, та користувалася земельною ділянкою за відсутності правових підстав, не сплачуючи позивачу належні йому кошти.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , будучи фактичним користувачем земельної ділянки, без достатньої правової підстави за рахунок Щербанівської сільської ради, як власника цієї ділянки, зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею та зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, а тому вимоги позивача є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів - орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою без належних правових підстав, на якій цей об`єкт розміщений.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 182 ЦК України встановлені такі ж вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку.

Судом встановлено, що речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, а отже, відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними, тому висновки суду першої інстанції в цій частині є правильними.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні спору цього спору суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №629/4628/16-ц, які підтверджені в інших постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративні й справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2019 року, що набрало законної сили, встановлено і підтверджується наявними матеріалами даної справи, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2011 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Соляник А.В., ОСОБА_1 на праві власності належить гараж, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 607 кв.м. (т.1 а.с. 40). 

Право власності за відповідачем на вказане нерухоме майно зареєстровано 12 серпня 2011 року (т.1 а.с. 42, зворот).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.06.2018 р. (номер інформаційної довідки №126668902), за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 28). У подальшому назва вулиці АДРЕСА_1 змінена на вулицю АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 43).

15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 зверталась до Щербанівської сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,2006 га зі зміною її цільового призначення із землі комерційного призначення на землю житлової та громадської забудови (т.1 а.с. 34).

Рішенням п`ятдесят другої сесії шостого скликання Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,2006 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 на території Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (т.1 а.с. 35).

Докази, які б підтверджували передачу відповідачу ОСОБА_1 у власність вказаної земельної ділянки або в оренду, станом на день розгляду справи, сторонами суду надано не було.
Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 не оформила у передбаченому законом порядку право користування земельною ділянкою, на якій розташовано належний їй об`єкт нерухомості, користувалася земельною ділянкою площею 0,2006 га за відсутності правових підстав, не сплачуючи позивачу належні йому кошти.

При цьому, колегія суддів враховує, що спірна земельна ділянка розташована на закритій території, ОСОБА_1 не надала суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що вона користується виключно земельною ділянкою площею 0,0627 га, на якій розташований належний їй гараж. Заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1 площею 0,2006 га зі зміною її цільового призначення не відкликана ОСОБА_1 Рішення Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 15 жовтня 2015 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,2006 га є чинним, проте, подальших дій щодо виготовлення технічної документації, затвердження її рішенням сільської ради та реєстрації речових прав на земельну ділянку ОСОБА_1 не здійснює. 

Тому, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у Щербанівської районної ради Полтавського району Полтавської області правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет. 

Крім того, апеляційний суд у складі колегії суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованого розрахунку коштів за користування землею, оскільки розрахунок безпідставно збереженої відповідачем орендної плати за період з 01.06.2018р. по 05.12.2019 р. здійснений з урахуванням відомостей про нормативну грошову оцінку земель що відповідає вимогам ст. ст. 13, 20 Закону України «Про оцінку землі», коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, коефіцієнту функціонального використання земель, а також середньої (базової) вартості земель населеного пункту в с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області.

Усі інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, фактично не містять посилань на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ  від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у цій справі суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 12 червня 2020 року - залишити без змін.

        Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
       
        Повний текст постанови складено 17 серпня 2020 року.

СУДДІ:        А. І. Дорош         О. А. Лобов                 В. М. Триголов