Ухвала
 
30 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 645/5525/16-ц
провадження № 61-26489св18
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Церковне управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України,
третя особа - релігійна громада «Святого Вознесіння» Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Логовського Віталія Віталійовича, який діє в інтересах Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 рокув складі судді Сілантьєвої Е. С. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2018 року у складі колегії суддів:Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України, третя особа - релігійна громада «Святого Вознесіння» Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати незаконним і скасувати наказ Єпископа НЄЛЦУ № П3-201016-1 від 20 жовтня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 », визнати незаконним і скасувати рішення Церковного керівництва (синодального комітету) Церковного управління (Єпископату) НЄЛЦУ, протокол № 24 від 17-18 жовтня 2016 року у частині звільнення ОСОБА_1 з посади пастора Церковного управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України в громаді м. Харків з 21 жовтня 2016 року, поновити ОСОБА_1 на посаді пастора Церковного управління (Єпископату) НЄЛЦУ з 21 жовтня 2016 року, стягнути з Церковного управління (Єпископату) НЄЛЦУ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що з 01 вересня 2012 року він займав посаду пастора НЄЛЦУ у Харківському окрузі на підставі рішення засідання Керівництва церкви від 8-9 лютого 2012 року та свідоцтва про ординацію пастора від 22 вересня 2013 року. 23 жовтня 2016 року був ознайомлений з наказом від 20 жовтня 2016 року № П3-201016-1 про звільнення із займаної посади з 21 жовтня 2016 року за прогул без поважних причин (пункт 4 статті 40 КЗпП України). Вважав своє звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за вчинення прогулу з 24 вересня 2016 року по 03 жовтня 2016 року незаконним та необґрунтованим, оскільки він не вчиняв прогулу. Протягом зазначеного строку він виконував свої трудові обов`язки в рамках служіння, зокрема, за дорученням громади «Святого Вознесіння» м. Харкова проходив курс по роботі з дітьми вулиці у м. Варшава (Республіка Польща) з 25 вересня по 02 жовтня 2016 року. 24 вересня та 03 жовтня 2016 року були витрачені на проїзд відповідно до Варшави та Харкова.
Під час здійснення поїздки до Варшави він виконував вказівки керівництва церкви, до якого відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Статуту церковного управління (Єпископату) НЄЛЦУ належить громада. На засіданні Ради громади «Святого Вознесіння» м. Харкова 11 вересня 2016 року було прийнято рішення делегувати його, в рамках його служіння від громади на курс по роботі з дітьми вулиці, що мав відбутися в м. Варшава з 25 вересня по 2 жовтня включно. Це рішення було відображено в Протоколі № 9 засідання Ради громади від 11 вересня 2016 року. Крім того, відповідно до п. 1.3 підрозділу В розділу ІІ Положення про ординацію і служіння пастора (службова інструкція), пастори зобов`язані регулярно підвищувати свою кваліфікацію, особливо за допомогою теологічної роботи на пасторських конференціях, через участь у проведенні церковних освітніх заходів та самоосвіту.
Перед поїздкою 23 вересня 2016 року він повідомив Єпископа НЄЛЦУ Серге Машевскі та президента Президії Синоду НЄЛЦУ Аллу Вольф про його участь у проведенні курсу по роботі з дітьми вулиці, що проходив у м. Варшава. Оскільки жодних заперечень щодо поїздки позивача до Варшави від вказаних осіб не надійшло, позивач вважає, що у нього не було підстав відмовлятись від виконання доручення Ради громади «Святого Вознесіння» м. Харкова. Тому виконання цього доручення з попереднім повідомленням Єпископа та президента Президії синоду НЄЛЦУ виключає неповажність причини відсутності позивача за місцем служби.
Також посилається на порушення процедури звільнення, зокрема передбаченого п.4.8 Статуту церковного управління (Єпископату) НЄЛЦУ обов`язкового погодження Єпископом звільнення пастора з церковною громадою або регіональним церковним округом.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.
Визнано незаконним і скасовано наказ Єпископа Німецької Євангелічно -лютеранської Церкви України № П3-201016-1 від 20 жовтня 2016 року «Про звільнення  ОСОБА_1 ».
Визнано незаконним і скасовано рішення Церковного керівництва (синодального комітету) Церковного управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України, протокол № 24 від 17-18 жовтня 2016 року в частині звільнення  ОСОБА_1 з посади пастора Церковного управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України в громаді м. Харків.
Поновлено  ОСОБА_1 , на посаді пастора Церковного управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України в громаді м. Харків з 21 жовтня 2016 року.
Стягнуто з Церковного управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 жовтня 2016 року по 13 листопада 2017 року у розмірі 34 531,11 грн.
Стягнуто з Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України на користь держави судовій збір у розмірі 640,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги  ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відсутність позивача за місцем служіння у м. Харкові протягом 24 вересня - 03 жовтня 2016 року була погоджена органом управління НЄЛЦУ, яким є громада у м. Харкові в особі Ради громади, а також того, що метою поїздки ОСОБА_1 була участь у навчальному курсу по роботі з дітьми та молоддю в рамках проекту «Міні-проекти - невеликі дії, великі зміни 2.0» у період з 25 вересня по 02 жовтня 2016 року, тобто підвищення його кваліфікації.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У травні 2018 року Логовський В.В., який діє в інтересах Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 рокута постанову Апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
25 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу з Фрунзенського районного суду м. Харкова та зупинено виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2017 року.
18 липня 2018 року до Верховного Суду надійшла витребовувана цивільна справа.
Згідно розпорядження від 16 квітня 2020 року про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи на підставі подання судді Карпенко С. О. зобов`язано призначити повторний автоматизований розподіл судової справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В., судді, які входять до складу колегії: Сімоненко В. М., Мартєв С. Ю.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дали належної оцінки наступним обставинам: прогул не був викликаний надзвичайними, невідворотними або непередбачуваними обставинами; прогул є тривалим (25 вересня 2016 року по 03 жовтня 2016 року); прогул, пов`язаний з перебуванням за межами території України; позивач повернувся до України лише 03 жовтня 2016 року; маючи достатньо часу та можливостей, ОСОБА_1 , не погодив зі своїм роботодавцем відсутність на робочому місці та не оформив належним чином (заявапро відпустку, відрядження тощо) запланований від`їзд; позивач і раніше допускав порушення трудової дисципліни та, як наслідок, притягувався до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. 
Неможливо погодитись з висновком суду щодо повідомлення позивачем Єпископа С. Машевскі та інших керівників НЄЛЦУ про поїздку до м. Варшави заздалегідь. Це повідомлення, з точки зору суду, здійснено в межах робочого часу пастора, оскільки він не нормований. Однак, в даному випадку необхідно встановлювати не факт повідомлення, а факт отримання згоди відповідача на залишення ОСОБА_1 його робочого місця.Повідомлення не було зроблено заздалегідь, оскільки як було доведено у судовому засіданні, ОСОБА_1 надіслав його електронною поштою вночі, напередодні від`їзду, під час відсутності Єпископа на робочому місці, про що ним було отримано повідомлення автовідповідача. Вказівки суду першої інстанції та апеляційного суду на те, що робочий час пастора є ненормованим не можна прийняти до уваги, оскільки вони є абсолютно бездоказовими. Сам факт повідомлення працівником роботодавця про відсутність на робочому місці, без поважних підстав, не є погодженням з боку роботодавця такої відсутності.Форма та спосіб у який ОСОБА_1 повідомив Церковне Управління (Єпископат)про свою відсутність були абсолютно формальними та виключали можливістьЄпископату своєчасно відреагувати на таке повідомлення. Тим часом, працівник має не повідомляти роботодавця про свою відсутність на робочому місці, а погоджувати її з роботодавцем, тобто отримувати на це дозвіл.
Також мотивуючи свої висновки про відсутність факту прогулу тим, що ОСОБА_1 з 24 вересня по 03 жовтня 2016 року нібито був зайнятий підвищенням своєї кваліфікації, суди вийшли за межі власних повноважень, безпідставно втрутившись у сферу прав та повноважень відповідача. Лише роботодавець має вирішувати яким чином, в який період, та за якими напрямками його працівники потребують підвищення кваліфікації.Отже, працівник не може без дозволу роботодавця залишати своє робоче місце служіння).
Крім того зазначав, що єдиним органом, що має повноваження на призначення звільнення з посад, прийняття поточних звітів, встановлення напрямків діяльності співробітників відповідача, затвердження їх посадових інструкцій та штатного розкладу є - Церковне керівництво (воно ж - Синодальний комітет), роботою якого за посадою керує Єпископ. Намагання позивача включити до цієї системи Раду громади вбачаються очевидно недоречними. Рада громади є органом управління громади, а не Церковного Управління (Єпископату) НЄЛЦУ.
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі, виходячи з наступного.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року справу № 121/21764/17 (провадження № 61-42291св18) справу за позовом ОСОБА_8 до громадської організації товариства садоводів «Малинівка» про поновлення на роботі, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини четвертої статті 403 ЦПК України.
Судові рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Судусправи № 121/21764/17 (провадження № 61-42291св18).
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 645/5525/16-ц (касаційне провадження № 61-26489св18) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України,третя особа - релігійна громада «Святого Вознесіння» Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу до закінчення перегляду в касаційному порядкуВеликою Палатою Верховного Суду справи № 121/21764/17 (провадження № 61-42291св18) за позовом  ОСОБА_8 до громадської організації товариства садоводів «Малинівка» про поновлення на роботі.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
                                                                                                          С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                          В. М. Сімоненко