Постанова
Іменем  України
 
07 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 522/3471/20
провадження № 61-9451 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                    Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2                             на постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня 2020 рокуу складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М., Погорєлової С. О.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до          ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_2 з 24 травня 2010 року                по 28 грудня 2019 року; визнати квартиру АДРЕСА_1 та квартиру            АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 . Також просила визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 ; визнати                        за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 .  
У березні 2020 року  ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 .
Заява про забезпечення позову мотивованатим, що відповідач має намір відчужити вищевказане спірне нерухоме майно, що утруднить, чи унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення її позову.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2020 року         у складі судді Абухіна Р. Д. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджено факт того, що відповідач намагається відчужити спірне майно, тому відсутні правові підстави для накладення арешту на квартири. Крім того, відсутні докази на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2020 рокуапеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволена, судове рішення суду першої інстанції скасовано. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 38036175. Накладено арешт на квартиру              АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1328116551101.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що запропонований позивачкою вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на спірне майно, є співмірним із заявленими позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку спірного майна. 
У заяві про забезпечення позову позивачка посилалась на те, що відповідач має намір відчужити спірне майно, на можливе ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову при вчиненні подальших дій щодо реєстрації права власності на спірне майно за третіми особами. Таким чином, обґрунтованими є вимоги заяви про забезпечення позову.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі судове рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що посилання позивачки на те, що відповідач має намір відчужити спірні квартири є безпідставними, оскільки належними доказами не підтверджені, більше того, позов безпідставний. Також відсутні докази на підтвердження того, що спірне майно придбано за спільні кошти сторін. Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову. 
Посилається на відповідні судові рішення Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 522/3471/20         з Приморського районного суду м. Одеси. 
У серпні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача,                 за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача              від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня                 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання                  у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, тому доводи касаційної скарги про те, що позов безпідставний при вирішенні цього процесуального питання не досліджуються. 
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що у заяві про забезпечення позову позивачка посилалася на те, що відповідач має намір відчужити спірне майно, на можливе ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову при вчиненні подальших дій щодо реєстрації права власності на спірне майно за третіми особами, які суд вважав доведеними.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд, вірно застосувавши норми процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що співмірним є запропонований ОСОБА_1  вид забезпечення її позову шляхом накладення арешту на спірне майно із заявленими нею позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності            на це майно, що спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині. 
Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що обґрунтованими є вимоги заяви про забезпечення позову,                 а саме щодо накладення арешту на спірне майно.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Р. А. Лідовець
 
Д. Д. Луспеник