Справа № 462/7391/19                                Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М. 
Провадження № 22-ц/811/734/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б. 
Категорія:76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       28 липня 2020 року                                                                м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Струс Л.Б.,
суддів Левика Я.А., Шандри М.М.
секретар Симець В.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного авіапідприємства  «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д.Галицького» 
на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 січня 2020 року в складі судді Галайко Н.М.
у справі        
за позовом  ОСОБА_1 до Державного авіапідприємства «Міжнародний аеропорт» «Львів» ім. Д.Галицького», третя особа: генеральний директор Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д.Галицького» Романовська Тетяна ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

       Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року позов задоволено частково.
       Стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час затримки виконання рішення Франківського районного суду м. Львова № 465/6661/16-ц від 14.11.2018 року, за період з 15.11.2018 року до 23.10. 2019 року у сумі 303 799 (триста три тисячі сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 38 коп. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
       У іншій частині позовних вимог відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави сплачений судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 768 грн. 40 коп.
       Стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» на користь ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 3 037 грн. 99 коп.
Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Залізничному районі м.Львова (код ЄДРПОУ 38007594, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 34) повернути ОСОБА_1 200 грн. надміру сплаченого судового збору згідно квитанції № 20 від 27.11.2019 року та 568 грн. 40 коп. надміру сплаченого судового збору згідно квитанції № 177 від 14.12.2019 року.
Дане рішення оскаржило Державне авіапідприємство «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д.Галицького», подавши апеляційну скаргу. 
       Рішення вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалено без повного та належного з`ясування обставин справи, неправильного дослідження та оцінки поданих доказів, прийнятим з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
Зазначає, що позовні вимоги позивача заявлені із пропуском строку тримісячного строку, визначеного ч.1 ст. 233 КЗпП України . У відповідності до ст.. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права.
       Вказує, що період нарахування середнього заробітку за час невиконання рішення суду складає не більше двох місяців та підлягає уточненню відповідно до дати подання позовної заяви до суду.
       Окрім цього, зазначає, що впродовж всього спірного періоду були наявні об`єктивні причини, не з вини відповідача, які унеможливлювали виконання рішення Франківського районного суду м.Львова від 14.11.2018 року у справі №461/6661/16-ц.
       Також вважає, що здійснений позивачем розрахунок середнього заробітку до стягнення, який склав 303 799, 38 грн за період з 15.11.2018 року по 23.10.2019 року не відповідає нормам Постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Просить рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 січня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити повністю. 
        ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
        ОСОБА_1 подала клопотання, в якому просила проводити розгляд справи в судовому засіданні без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 червня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні без повідомлення (виклику) учасників справи відмовлено.
Сторони в судове засідання не з`явилися хоча про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення,  ОСОБА_1  подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі. 
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.
Відповідно до  ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду міста Львова від 14 листопада 2018 року позов задоволено. Визнано незаконним наказ ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» від 31 жовтня 2016 року про звільнення з роботи ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника генерального директора ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького». Стягнуто з ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2016 року до 14 листопада 2018 року у розмірі 797 738,40 грн. Стягнуто з ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Стягнуто з ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 551,21 грн сплаченого судового збору.
Постановою Львівського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника генерального директора ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького», стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судових витрат змінено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника генерального директора ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» з 07 листопада 2016 року. Стягнуто з ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 листопада 2016 року до 14 листопада 2018 року в розмірі 658 449 грн без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 451 грн сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» 1 861 грн судових витрат за подання апеляційної скарги. Відповідно до статті 235 КЗпП України допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року касаційні скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» та   ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Франківського районного суду міста Львова від 14 листопада 2018 року в незміненій частині та постанову Львівського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року - залишено без змін.
       Державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тарабан О. О. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57821728 від 03.12.2018 року (03.12.2018 року винесено Постанову про виправлення помилки у процесуальному документі) – постановлено: відкрити виконавче провадження про поновлення на роботу на посаду першого заступника генерального директора «Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького. Відповідно до ст. 235 КзпП допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу (а.с.20,21).
       Державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тарабан О. О. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57821669 від 03.12.2018 року (03.12.2018 року винесено Постанову про виправлення помилки у процесуальному документі) – постановлено: відкрити виконавче провадження про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 797 738 грн. 40 коп. Відповідно до ст. 235 КзпП допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу (а.с.22,23).
На виконання судових рішень у справі, відповідачем 16.10.2019 року винесено наказ № 1014-о про поновлення на роботі ОСОБА_1 , з яким вона ознайомилась 23.10.2019 року.
Дані обставини учасниками справи визнаються, отже в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Відтак предметом спору у даній справі є стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, на підстав положень ст. 236 КЗпП України.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що мала місце затримка виконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі, у зв`язку із чим з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, який місцевий суд обраховував за період з наступного дня від часу прийняття рішення судом першої інстанції (15.11.2018 р.) до моменту ознайомлення позивачки з наказом про поновлення її на роботі (23.10.2019 р.).
Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна.
Не перевіряючи правильності розрахунку середнього заробітку (апеляційна скарга не містить мотивів з цього питання), колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого суду щодо періоду вимушеного прогулу.
Як убачається з матеріалів справи, однією із підстав для зміни рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції було те, що місцевий суд у резолютивній частині рішення не зазначив з якого часу позивач підлягає поновленню на роботі, а у короткому тексті рішення суду не зазначив про негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах місячного платежу, внаслідок чого вона не поновлена на роботі по даний час. Також з тексту короткого та повного тексту рішення суду першої інстанції не видно, щоб представник відповідача був присутній під час його проголошення.
       Відповідно до ч.7 ст. 235 КЗпП України , рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.
Згідно із згаданою статтею фінансову відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі покладено на власника або уповноважений ним орган, які допустили затримку виконання судового рішення.
Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129-1 Конституції України). 
Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
       Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
       Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою – підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
При цьому, невирішення цього питання є підставою для ухвалення додаткового рішення (пункт 4 частини першої статті 270 ЦПК України).
Як зазначено в постанові суду касаційної інстанції від 27 березня 2020 року у справі про поновлення позивачки на роботі, апеляційним судом обґрунтовано змінено рішення суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1  на посаді першого заступника генерального директора ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки місцевий суд у резолютивній частині рішення не зазначив з якого часу позивач підлягає поновленню на роботі.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За обставин даної конкретної справи, з огляду на допущену судом першої інстанції помилку, зокрема, незазначення у скороченому рішенні про негайне його виконання в частині поновлення позивачки на роботі, а також не зазначення, як у скороченому, так і повному рішенні про дату, з якою підлягає поновленню позивачка, унеможливило його належне, повне та своєчасне виконання з боку відповідача. При цьому колегія суддів також враховує, що представник відповідача був відсутній у момент проголошення скороченого рішення.        
       У відповідності до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року, № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку у всіх інших, випадках середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
       Згідно п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
       Відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 нарахування виплат, що  обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
       Згідно Постанови Львівського апеляційного суду від 02.09.2019 року у справі № 465/6661/16-ц – середньоденна заробітна плата як розрахункова величина для нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді складає 1 303 грн. 86 коп. (а.с.15-19).
У зв`язку із цим, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який слід обчислювати з наступного дня після прийняття постанови апеляційним судом (03.09.2019 р.) до моменту видання наказу про поновлення позивачки на роботі (16.10.2019 р.), та який складає 40 419 грн. 66 коп. (1 303 грн. 86 коп. (середньоденна заробітна плата) х 31 (кількість робочих днів за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі).
       Оскільки належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, колегія суддів приходить до висновку, що періодом невиконання рішення суду є з 03.09.2019 року по 16.10.2019 року.          
       Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції  та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного авіапідприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Д.Галицького».- задовольнити частково.
Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 28 січня 2020 року змінити в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Франківського районного суду м. Львова № 465/6661/16-ц від 14.11.2018 року та стягнути з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» на користь  ОСОБА_1   середній заробіток за час затримки виконання рішення Франківського районного суду м. Львова № 465/6661/16-ц від 14.11.2018 року, за період з 03.09.2019 року до 16.10.2019 року у сумі 40 419 (сорок тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 66 коп. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів
Врешті рішення залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено 30 липня 2020 року. 

Головуючий 

Судді