Постанова
Іменем України 
29 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 521/18211/17
провадження № 51-2748км20
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:                                       
секретаря судового засідання    ОСОБА_4      
прокурора                                         ОСОБА_5 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Одеського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017160000000524, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судиму;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1  ст. 286 КК України.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 26 липня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за  ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року ОСОБА_7  звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі та від інших покарань, не пов`язаних з обмеженням волі.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винною у тому, що вона 19 травня 2017 року приблизно о 20:20, керуючи власним, технічно справним автомобілем «DAEWOO NUBIRA» д.н. НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині вулиці М`ясоїдівської з боку вулиці Прохорівської в напрямку вулиці Розумовська в м. Одесі, рухаючись на дозволений сигнал світлофору, із увімкненим покажчиком лівого повороту, виїхала на перехрестя, де зупинилася на своїй половині проїзної частини. Проте, в порушення вимог пунктів 2.3 “б”, 10.1, 16.6 «Правил дорожнього руху», вкрай уважною не була, не переконалась, що її маневр - поворот ліворуч буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, зі швидкістю близько 10 км/год виїхала на зустрічну половину проїзної частини, де не надала дорогу транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку та допустила зіткнення правою бічною частиною керованого нею автомобіля із передньою частиною мотоциклу «YAMAHA RJ 07» д.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку, з боку вулиці Розумовської у напрямку вулиці Прохорівської, у лівій смузі свого напрямку руху, зі швидкістю близько 60 км/год і перетинав перехрестя у прямому напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водієві ОСОБА_6 спричиненні тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Вироком Одеського апеляційного суду від 11 березня 2020 року вирок районного суду скасовано в частині призначення ОСОБА_7 покарання та звільнення її на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року від відбування покарання. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді арешту строком на 4 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнено ОСОБА_7 від відбування основного та додаткового покарань.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілий, посилаючись на невідповідність призначеного покарання  тяжкості кримінального правопорушення та особі  засудженої в частині звільнення її на підставі акту амністії від відбування додаткового покарання, просить вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги потерпілий мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував до засудженої додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що призвело до м`якості призначеного покарання.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні прокурор підтримав подану скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального 
й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, зазначених у вироку, кваліфікація її дій у касаційній скарзі потерпілим не оспорюються.
Доводи потерпілого, викладені в касаційній скарзі про безпідставність звільнення засудженої на підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є необґрунтованими виходячи з наведеного нижче. 
Так, відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнанні винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи визнанні винним у вчиненні необережного злочинну, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили - не позбавленні батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами. 
При цьому відповідно до ст. 6 Закону України «Про застосування амністії                            в Україні» та ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 року» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільненні від відбування основного   і додаткового покарання. 
Тобто законодавець наділяє суд повноваженнями самостійно, на власний розсуд, виходячи з конкретних обставин справи звільняти чи ні особу від відбування і додаткового покарання.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за результатами його розгляду  апеляційним судом було задоволено частково апеляційну скаргу прокурора на вирок районного суду та у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність скасовано вирок районного суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання та звільнення останньої на підставі амністії від відбування покарання у виді обмеження волі та від інших покарань не пов`язаних з позбавленням волі. Та було ухвалено свій вирок в цій частині, яким ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України призначено покарання у виді  арешту строком на 4 місяці з позбавленням права керувати транспортирними засобами строком на 3 роки. На підставі  п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнено ОСОБА_7 від відбування  основного та додаткового покарання.
Крім того, колегія суддів додатково зазначає, що у суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_8 просили залишити вирок районного суду без зміни, відповідно до якого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі та від інших покарань, не пов`язаних з обмеженням волі.
Таким чином, звільнивши ОСОБА_7 на підставі п. «в» ч. 1 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком  на 3 роки, апеляційний суд діяв у межах, визначених законом. 
Підстав для скасування відповідного рішення апеляційного суду, прийняття якого по суті є правом суду та пов`язане із реалізацією наданих йому державою дискреційних повноважень, колегія суддів не вбачає.
Даних, які б свідчили, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не встановлено.
Таким чином, підстав для задоволення касаційної скарги потерпілого та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:                                                           
Вирок Одеського апеляційного суду від 11 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                         ОСОБА_3