Єдиний унікальний номер 243/4844/20 
Номер провадження 22-ц/804/2428/20        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року
          
м. Бахмут 

справа  № 243/4844/20
провадження  № 22-ц/804/2428/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,
суддів: Кішкіної І.В., Хейло Я.В.,
за участю секретаря судового засідання – Цимбал Д.А.,

учасники справи:

позивачі – Фізична особа - підприємиць ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач – ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут  цивільну справу № 243/4844/20 за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за участю осіб, що беруть участь у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю особи, щодо якої вживаються заходи забезпечення позову ОСОБА_4 про забезпечення позову,
за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,
на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2020 року (суддя Старовецький В.І.), постановлену в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області,-

В С Т А Н О В И  В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В червні 2020 року позивачі звернулися до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_4 про визнання укладеною Додаткову угоду від 21 квітня 2020 року від 01 червня 2017 року в запропонованій редакції. ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої послалась на те, що співпозивачі орендар ФОП ОСОБА_1 та двоє орендодавців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись із позовом до відповідача - третього орендодавця ОСОБА_4 про визнання укладеною Додаткову угоду від 21.04.2020 року до Договору оренди від 01 червня 2017 року. Предметом Договору оренди від 01 червня 2017 року є нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для подання позовної заяви стала обставина відмови ОСОБА_4 укладати Додаткову угоду від 21 квітня 2020 року до Договору оренди від 01 червня 2017 року, яка передбачає продовження строку дії цього Договору оренди до 29 травня 2023 року та залишення без змін інших умов Договору оренди. Із листа-відповіді ОСОБА_4 на пропозицію ФОП ОСОБА_1 вбачається, що відповідач висловила вимогу до ФОП ОСОБА_1 припинити усі нібито незаконні дії, пов`язані з користуванням комплексом нежитлових будівель та споруд, та повернути належну їй частку. Відповідно до умов Договору оренди від 01 червня 2017 року орендар ФОП ОСОБА_1 використовує базу відпочинку у своїй господарській діяльності. Так, згідно з наданою до позову випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 є здійснення діяльності готелів та подібних об`єктів нерухомості тимчасового розміщення, надання послуг харчування. Відтак, внаслідок невизнання відповідачем факту продовження договірних відносин і переважного права на укладення договору оренди на новий строк, існує ризик безпідставного виселення суб`єкта господарювання із орендованого майна, що може призвести до негативних наслідків. Вказане призведе до фактичного припинення єдиного здійснюваного ФОП ОСОБА_1 виду підприємницької діяльності, що в свою чергу спричинить значної шкоди інтересам трудового колективу фізичної особи-підприємця. Із податкового розрахунку сум доходу ФОП ОСОБА_1 , нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого із них податку за 1 квартал 2020 року (форма №1ДФ), вбачається, що за трудовими договорами у позивача постійно працює 24 особи, сума виплаченого доходу на користь працівників становить 326 417,00 гривень. Враховуючи, що для м. Святогірськ із населенням менше 5 тис. пріоритетним напрямком соціально-економічного розвитку є саме сфера туризму, відповідно, для міста із невеликою кількістю населення суттєву роль відіграє постійне працевлаштування у туристичній сфері кожного мешканця. З урахуванням негативних чинників впливу, обумовлених поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 в Україні, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, соціально важливим є подальше забезпечення роботою кожного працівника в туристичній галузі, а особливо в невеликому місті. Отже, у разі припинення ФОП ОСОБА_1 користування базою відпочинку існує обґрунтований ризик скорочення працівників, задіяних на відповідній роботі та залишення без засобів для існування в кризовій ситуації, як мінімум 24 родин найманих працівників фізичної особи-підприємця. Оскільки відповідачем не визнаються права ФОП ОСОБА_1 на оренду бази відпочинку, в порушення вимог частини 1 статті 777 ЦК України, які гарантують позивачеві продовження договірних відносин та переважне право на укладення договору оренди на новий строк, вказані дії змушують ОСОБА_1 звернутися із даною заявою про забезпечення позову.

Просила суд заборонити ОСОБА_4 чинити перешкоди Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у користуванні нежитловими будівлями та спорудами бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять: А-1 гуртожиток 244,5 кв.м.: Ам мансарда 110,3 кв.м; А прибудова 43 кв.м., А1 прибудова 14,9 кв.м., А2 ганок 8,3 кв.м.,; Б-1 кафе 445,6 кв.м.: Бм мансарда 149,3 кв.м., Б погріб 15,9 кв.м., Б1 погріб 11,2 кв.м., Б2 вхід в погріб 9 кв.м., Б3 вхід в погріб кв.м., Б4 веранда 81,7 кв.м., Б5 щітова 1,3 кв.м., Б6 прибудова 25 кв.м., Б7 прибудова 11,1 кв.м., Б8 тераса 69,6 кв.м., Б9 ганок 2,6 кв.м.; В-1 сушка-пральня 26,4 кв.м.; Г-1 спальний корпус № 1 353,7 кв.м.: Г веранда 21,4 кв.м., Г1 веранда 66 кв.м., Гм мансарда 106,2 кв.м.; Г2 ганок 4,1 кв.м.; Г3 ганок 2,5 кв.м.; Д-1 фільтровально-насосна будівля 46,3 кв.м.; Е-2 адміністративний корпус 723,1 кв.м., Ем мансарда 63,4 кв.м., Е2 прибудови 134,6 кв.м, 307,1 кв.м., 130,4 кв.м., 42,3 кв.м., 9,7 кв.м.; К сторожка 8,3 кв.м., М-1-1 водокачка 20,8 кв.м., М прибудова 4,4 кв.м., Ш-2 спальный корпус 396,9 кв.м.: Ш мансарда 34,9 кв.м., Ш1 балкон 10,8 кв.м., Ш2 балкон 6,4 кв.м., ШЗ балкон 6,4 кв.м., Ш4 балкон 10,8 кв.м., Ш5 балкон 11,8 кв.м., Ш6 балкон 11,8 кв.м., Ш7 балкон 41,1 кв.м., Ш78 балкон 11,8 кв.м., Ш9 балкон 11,8 кв.м.; У-1-1 спальний корпус 256,8: У веранда 22,0 кв.м., У1 веранда 21,4 кв.м., У2 прибудова 3,5 кв.м., УЗ ганок 2,8 кв.м., У4 ганок 2,9 кв.м., У5 ганок 1,1 кв.м., У6 ганок 3,2 кв.м., У7 ганок 1,3 кв.м., У8 навіс 15,3 кв.м.; Ж навіс для шашликів 46,9 кв.м., З альтанка 27,7 кв.м., И альтанка 27,7 кв.м., Л котельня 30,9 кв.м., Н альтанка 9,3 кв.м., П навіс 218,3кв.м., Е-1-2 спальний корпус 245,4 кв.м.: е4-7 тераса 23,3 кв.м., е1 тераса 40,8 кв.м., е2 тераса 27,9 кв.м., е3 ганок 10,3 кв.м., е4-7 балкон 36,4 кв.м., О1-1 спальний корпус 386,2 кв.м., О1 веранда 28,8 кв.м., О2 веранда 26,5 кв.м., О3 ганок 10,0 кв.м, О4 ганок 7,9 кв.м, О5 ганок 1,90 кв.м, О6 ганок 1,7 кв.м, О7 ганок 1,1 кв.м, Р1-1 спальний корпус 342,5 кв.м., Р ганок 6,6 кв., С навіс 37,7 кв.м., Т навіс 33,6 кв.м., Ф басейн 135,1 кв.м., Ф1 басейн 41,0 кв.м., Ф2 басейн 151,3 кв.м., X навіс 43,9 кв.м.; Ц убиральня 12,6 кв.м.: Ц ганок 1,3 кв.м., Ц1 ганок 1,3 кв.м., Я навіс-бар 86,4 кв.м., Я1 навіс 39,1 кв.м, № 1 огорожа 415,6 кв.м., № 2 вимощення 1475,0 кв.м, № 3 огорожа 217,4 кв.м.

Виселяти Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 із нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять: А-1 гуртожиток 244,5 кв.м.: Ам мансарда 110,3 кв.м; А прибудова 43 кв.м., А1 прибудова 14,9 кв.м., А2 ганок 8,3 кв.м.; Б-1 кафе 445,6 кв.м.: Бм мансарда 149,3 кв.м., Б погріб 15,9 кв.м., Б1 погріб 11,2 кв.м., Б2 вхід в погріб 9 кв.м., БЗ вхід в погріб кв.м., Б4 веранда 81,7 кв.м., Б5 щітова 1,3 кв.м., Б6 прибудова 25 кв.м., Б7 прибудова 11,1 кв.м., Б8 тераса 69,6 кв.м., Б9 ганок 2,6 кв.м.; В-1 сушка-пральня 26,4 кв.м., Г-1 спальний корпус № 1 353,7 кв.м.: Г веранда 21,4 кв.м., Г1 веранда 66 кв.м., Гм мансарда 106,2 кв.м., Г2 ганок 4,1 кв.м.. ГЗ ганок 2,5 кв.м., Д-1 фільтровально-насосна будівля 46,3 кв.м., Е-2 адміністративний корпус 723,1 кв.м., Ем мансарда 63,4 кв.м., Е2 прибудови 134,6 кв.м, 307,1 кв.м., 130,4 кв.м., 42,3 кв.м., 9,7 кв.м.; К сторожка 8,3 кв.м., М-1-1 водокачка 20,8 кв.м., М прибудова 4,4 кв.м.. Ш-2 спальный корпус 396,9 кв.м.: Ш мансарда 34,9 кв.м., Ш1 балкон 10,8 кв.м., Ш2 балкон 6,4 кв.м., ШЗ балкон 6,4 кв.м., Ш4 балкон 10,8 кв.м., Ш5 балкон 11,8 кв.м., Ш6 баалкон 11,8 кв.м., Ш7 балкон 41,1 кв.м., Ш78 балкон 11,8 кв.м., Ш9 балкон 11,8 кв.м.; У-1-1 спальний корпус 256,8: У веранда 22,0 кв.м., У1 веранда 21,4 кв.м., У2 прибудова 3,5 кв.м., УЗ ганок 2,8 кв.м., У4 ганок 2,9 кв.м., У5 ганок 1,1 кв.м., У6 ганок 3,2 кв.м., У7 ганок 1,3 кв.м., У8 навіс 15,3 кв.м.; Ж навіс для шашликів 46,9 кв.м., З альтанка 27,7 кв.м., И альтанка 27,7 кв.м., Л котельня 30,9 кв.м., Н альтанка 9,3 кв.м.. П навіс 218,3кв.м., Е-1-2 спальний корпус 245,4 кв.м.: е4-7 тераса 23,3 кв.м., е1 тераса 40,8 кв.м., е2 тераса 27,9 кв.м., е3 ганок 10,3 кв.м., е4-7 балкон 36,4 кв.м., О1-1 спальний корпус 386,2 кв.м., О1 веранда 28,8 кв.м., О2 веранда 26,5 кв.м., О3 ганок 10,0 кв.м, О4 ганок 7,9 кв.м, О5 ганок 1,90 кв.м, О6 ганок 1,7 кв.м, О7 ганок 1,1 кв.м, Р1-1 спальний корпус 342,5 кв.м., Р ганок 6,6 кв., С навіс 37,7 кв.м., Т навіс 33,6 кв.м., Ф басейн 135,1 кв.м., Ф1 басейн 41,0 кв.м., Ф2 басейн 151,3 кв.м., X навіс 43,9 кв.м.; Ц убиральня 12,6 кв.м.: Ц ганок 1,3 кв.м., Ц1 ганок 1,3 кв.м., Я навіс-бар 86,4 квм., Я1 навіс 39,1 кв.м, № 1 огорожа 415,6 кв.м., № 2 вимощення 1475,0 кв.м, № 3 огорожа 217,4 кв.м.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2020 року у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 , за участю осіб, що беруть участь у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю особи, щодо якої вживаються заходи забезпечення позову ОСОБА_4 про забезпечення позову, відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що заявник звертаючись до суду із даною заявою не довів суду наявність підстав для забезпечення позову, не аргументував належними доказами причини, у зв`язку із якими його потрібно забезпечувати, його співмірність із позовними вимогами.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду ФОП ОСОБА_1 посилається на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та прийняти постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову повністю.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що у випадку незабезпечення позову існує ризик безпідставного виселення суб`єкта господарювання  із орендованого майна, що у свою чергу призведе до фактичного припинення єдиного здійснювання виду підприємницької діяльності.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення ст. ст. 89,263 ЦПК України взагалі не врахував того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення прав та законних інтересів позивача, зокрема, права на безперешкодне здійснення господарської діяльності відновлення якого у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову буде ускладненим, а також спричинить нанесення заявнику збитків, що позбавить його ефективності обраного способу захисту.

Вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення позову порушив  ст. ст. 149,150, 151  ЦПК України зважаючи на: наявність  між орендарем  та відповідачем дійсного спору; пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову; існування реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення прав та законних інтересів позивача, зокрема права на безперешкодне здійснення господарської діяльності відновлення якого у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову буде не можливим; обґрунтованої вірогідності того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову призведе до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушення прав фізичної особи-підприємця.

Суд першої інстанції не врахував, що наведений захід забезпечення позову відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, чим порушив приписи ч.1 ст.2, ч.1 ст. 10 ЦПК України. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Фізична особа-підприємиць ОСОБА_1 та її представник  в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с.91).

ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. (а.с.91).

ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання поштового повідомлення (повістки) (а.с.93).

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

02 червня 2020 року ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_4 про визнання укладеною Додаткову угоду від 21 квітня 2020 року від 01 червня 2017 року в запропонованій редакції (а.с.1-6).

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову (а.с.45-50).

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основним видом економічної діяльності  ФОП ОСОБА_1 є діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розмішування (а.с.7-8).

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, виданого Святогірською міською радою та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить ? частка нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять: кафе, Б-1, 361,0 кв.м.; сушка-пральня, В-1, 24,1 кв.м.; спальний корпус, Г-1, 334,2 кв.м.; свердловина-водокачка, М’-1, 17,8 кв.м.; спальний корпус, О’-1, 222,5 кв.м.; спальний корпус, Р’-1, 263,7 кв.м.; спальний корпус, У’-1, 168,9 кв.м.; навіс для шашликів, Ж; сауна, Е’-1, 108,5 кв.м.; басейн, Ф’; навіс-бар, Я; огорожа, 1 гуртожиток, А-1, 242,2 кв.м.; фільтровально-насосна будівля, Д, 34,8 кв.м.; адміністративний корпус, Е-1, 90,8 кв.м.; альтанка, З; альтанка, І; басейн, Ф. (а.с.9-11).

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, виданого Святогірською міською радою та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить ? частка нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять: кафе, Б-1, 361,0 кв.м.; сушка-пральня, В-1, 24,1 кв.м.; спальний корпус, Г-1, 334,2 кв.м.; свердловина-водокачка, М’-1, 17,8 кв.м.; спальний корпус, О’-1, 222,5 кв.м.; спальний корпус, Р’-1, 263,7 кв.м.; спальний корпус, У’-1, 168,9 кв.м.; навіс для шашликів, Ж; сауна, Е’-1, 108,5 кв.м.; басейн, Ф’; навіс-бар, Я; огорожа, 1 гуртожиток, А-1, 242,2 кв.м.; фільтровально-насосна будівля, Д, 34,8 кв.м.; адміністративний корпус, Е-1, 90,8 кв.м.; альтанка, З; альтанка, І; басейн, Ф. (а.с.12-14).

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, виданого Святогірською міською радою та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10 січня 2008 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить ? частка нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять: кафе, Б-1, 361,0 кв.м.; сушка-пральня, В-1, 24,1 кв.м.; спальний корпус, Г-1, 334,2 кв.м.; свердловина-водокачка, М’-1, 17,8 кв.м.; спальний корпус, О’-1, 222,5 кв.м.; спальний корпус, Р’-1, 263,7 кв.м.; спальний корпус, У’-1, 168,9 кв.м.; навіс для шашликів, Ж; сауна, Е’-1, 108,5 кв.м.; басейн, Ф’; навіс-бар, Я; огорожа, 1 гуртожиток, А-1, 242,2 кв.м.; фільтровально-насосна будівля, Д, 34,8 кв.м.; адміністративний корпус, Е-1, 90,8 кв.м.; альтанка, З; альтанка, І; басейн, Ф. (а.с.15-17).

Між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди на три роки (з 01 червня 2017 року по 30 травня 2020 року), згідно якого орендодавці передають, а орендар приймає в строкове платне користування без права викупу будівлі і споруди, зазначені в цьому договорі, для досягнення мети оренди і зобов`язується сплачувати орендодавцям орендну плату, що підтверджується договором оренди від 01 червня 2017 року та актом приймання-передачі (а.с.29-33,34-35).

21 квітня 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_4 з листом щодо укладання Додаткової угоди від 21 квітня 2020 року (а.с.36). 

Відповідно до відповіді ОСОБА_4 від 30 квітня 2020 року Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на Лист щодо укладання Додаткової угоди від 21.04.2020 року до Договору оренди від 1 червня 2017 року, згідно якої ОСОБА_4 зазначає, що вона ніколи не підписувала та не передавала ФОП ОСОБА_1 в орендне користування нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель та споруд, на період з 01.06.2017 року по 30.05.2020 року; ніколи не дозволяла ФОП ОСОБА_1 передавати комплекс нежитлових будівель та споруд стороннім особам, та ніколи не уповноважувала на вчинення таких дій інших осіб. Станом на сьогодні (30.04.2020 року) користування ФОП ОСОБА_1 нерухомим майном - комплексом нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд» є незаконним, та таким що порушує права ОСОБА_4 як співвласника цього майна, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до прокуратури та поліції з заявою про протиправні дії. ОСОБА_4 за будь-яких умов та обставин не має намірів передавати будь-кому в користування належну їй частку у комплексі нежитлових будівель та споруд, відтак не вбачає підстав для задоволення пропозиції ФОП ОСОБА_1 про укладення Додаткової угоди до Договору оренди. Крім того, ОСОБА_4 вимагала припинення усіх незаконних дій пов`язаних з користуванням комплексом нежитлових будівель та споруд, та повернути належну їй частку (а.с.42-43).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник звертаючись до суду із даною заявою не довів суду наявність підстав для забезпечення позову, не аргументував належними доказами причини, у зв`язку із якими його потрібно забезпечувати, його співмірність із позовними вимогами.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не можливо з наступних підстав.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини вказав, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Більш того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За нормами статті 149 ЦПК України, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Частиною першою статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 вищевказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати  обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору, наприклад, укладати договір, проводити платежі, передавати майно, тощо. При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір стосовно оренди будівель та споруд бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_2 в розмірі ? частки бази відпочинку, ОСОБА_3 в розмірі ? частки бази відпочинку та ОСОБА_4 в розмірі ? частки бази відпочинку.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник зазначає про порушення її прав як орендаря на переважне право укладання договору на новий строк. Як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову посилається на те, що невжиття заходів забезпечення  позову може призвести до порушення прав та законних інтересів ФОП ОСОБА_1 зокрема: права на безперешкодне здійснення господарської діяльності, відновлення якого у разі невжиття  відповідних заходів забезпечення позову буде ускладненим, а також призведе до нанесення позивачу збитків.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд не здійснює розгляд справи по суті, а лише вирішує питання забезпечення можливості виконання рішення суду по суті в разі задоволення позову.

Доводи позивачів, викладені у позовній заяві, підлягають оцінці судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, разом з тим, з урахування предмету позову, особливостей орендних правовідносин, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду про задоволення позову, оскільки співвласник (відповідач) до ухвалення відповідного рішення по суті заявлених вимог матиме можливість розпорядження своєю часткою бази відпочинку в розмірі ?  на власний розсуд, що може призвести до негативних наслідків для заявника.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог, колегія суддів вважає, що є достатньо обґрунтоване припущення сторони позивача про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. 

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, стосовно  відсутності підстав для забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав заявника не встановлений.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

При встановленні відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам, слід ураховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець, оскільки обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися майном може призвести до незворотних наслідків.

Видом забезпечення позову ФОП  ОСОБА_1 обрано заборону не чинити перешкоди у користуванні нежитловими будівлями та спорудами  бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові ІНФОРМАЦІЯ_1 « ОСОБА_5 » та заборону виселяти ФОП ОСОБА_1 із нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові ІНФОРМАЦІЯ_1 «Шервуд».

Отже, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність забезпечення позову, який просить застосувати скаржник заявленим позовним вимогам, оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого заявник звернувся до суду, а також ефективність способу захисту, про який просить позивач, колегія суддів вважає, що є підстави для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, а саме вважає за необхідне заборонити ОСОБА_4 чинити перешкоди Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у користуванні нежитловими будівлями стосовно яких виник спір.

Одночасно суд звертає увагу, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті. Разом з тим, якщо відповідач не згоден із застосованим заходом забезпечення позову, вона, зокрема, не позбавлена права звернутися до суду із відповідною заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій зможе обґрунтувати свої доводи щодо недоцільності забезпечення позову.

Проте, всупереч доводів апеляційної скарги заявника, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що правові підстави для забезпечення даного позову шляхом заборони  виселення ФОП ОСОБА_1 із комплексом нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд» виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини1  статті  150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;  4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 

Отже, такий вид забезпечення позову, як заборона виселення вказаний перелік не містить, крім того, спірні правовідносини виникають із договору оренди нежитлового приміщення  та заборона виселення не стосується самого предмету позову.   

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду в частині  відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони чинити перешкоди у користуванні нежитловими будівлями та спорудами бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові ІНФОРМАЦІЯ_1 «Шервуд», скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги заявника в цій частині. 

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність підстав, наведених у статті 141 ЦПК України, судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -   
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2020 року в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони чинити перешкоди у користуванні нежитловими будівлями та спорудами бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати.

Заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_4 чинити перешкоди Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у користуванні нежитловими будівлями та спорудами бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , до складу яких входять: А-1 гуртожиток 244,5 кв.м.: Ам мансарда 110,3 кв.м; А прибудова 43 кв.м., А1 прибудова 14,9 кв.м., А2 ганок 8,3 кв.м.,; Б-1 кафе 445,6 кв.м.: Бм мансарда 149,3 кв.м., Б погріб 15,9 кв.м., Б1 погріб 11,2 кв.м., Б2 вхід в погріб 9 кв.м., Б3 вхід в погріб кв.м., Б4 веранда 81,7 кв.м., Б5 щітова 1,3 кв.м., Б6 прибудова 25 кв.м., Б7 прибудова 11,1 кв.м., Б8 тераса 69,6 кв.м., Б9 ганок 2,6 кв.м.; В-1 сушка-пральня 26,4 кв.м.; Г-1 спальний корпус № 1 353,7 кв.м.: Г веранда 21,4 кв.м., Г1 веранда 66 кв.м., Гм мансарда 106,2 кв.м.; Г2 ганок 4,1 кв.м.; Г3 ганок 2,5 кв.м.; Д-1 фільтровально-насосна будівля 46,3 кв.м.; Е-2 адміністративний корпус 723,1 кв.м., Ем мансарда 63,4 кв.м., Е2 прибудови 134,6 кв.м, 307,1 кв.м., 130,4 кв.м., 42,3 кв.м., 9,7 кв.м.; К сторожка 8,3 кв.м., М-1-1 водокачка 20,8 кв.м., М прибудова 4,4 кв.м., Ш-2 спальный корпус 396,9 кв.м.: Ш мансарда 34,9 кв.м., Ш1 балкон 10,8 кв.м., Ш2 балкон 6,4 кв.м., ШЗ балкон 6,4 кв.м., Ш4 балкон 10,8 кв.м., Ш5 балкон 11,8 кв.м., Ш6 балкон 11,8 кв.м., Ш7 балкон 41,1 кв.м., Ш78 балкон 11,8 кв.м., Ш9 балкон 11,8 кв.м.; У-1-1 спальний корпус 256,8: У веранда 22,0 кв.м., У1 веранда 21,4 кв.м., У2 прибудова 3,5 кв.м., УЗ ганок 2,8 кв.м., У4 ганок 2,9 кв.м., У5 ганок 1,1 кв.м., У6 ганок 3,2 кв.м., У7 ганок 1,3 кв.м., У8 навіс 15,3 кв.м.; Ж навіс для шашликів 46,9 кв.м., З альтанка 27,7 кв.м., И альтанка 27,7 кв.м., Л котельня 30,9 кв.м., Н альтанка 9,3 кв.м., П навіс 218,3кв.м., Е-1-2 спальний корпус 245,4 кв.м.: е4-7 тераса 23,3 кв.м., е1 тераса 40,8 кв.м., е2 тераса 27,9 кв.м., е3 ганок 10,3 кв.м., е4-7 балкон 36,4 кв.м., О1-1 спальний корпус 386,2 кв.м., О1 веранда 28,8 кв.м., О2 веранда 26,5 кв.м., О3 ганок 10,0 кв.м, О4 ганок 7,9 кв.м, О5 ганок 1,90 кв.м, О6 ганок 1,7 кв.м, О7 ганок 1,1 кв.м, Р1-1 спальний корпус 342,5 кв.м., Р ганок 6,6 кв., С навіс 37,7 кв.м., Т навіс 33,6 кв.м., Ф басейн 135,1 кв.м., Ф1 басейн 41,0 кв.м., Ф2 басейн 151,3 кв.м., X навіс 43,9 кв.м.; Ц убиральня 12,6 кв.м.: Ц ганок 1,3 кв.м., Ц1 ганок 1,3 кв.м., Я навіс-бар 86,4 кв.м., Я1 навіс 39,1 кв.м, № 1 огорожа 415,6 кв.м., № 2 вимощення 1475,0 кв.м, № 3 огорожа 217,4 кв.м.

В іншій частині ухвалу залишили без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий               О.О.Тимченко    

Судді:                 І.В. Кішкіна

Я.В. Хейло