ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19342/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Земляної Г.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.
При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просив:
- визнати дії Головного Управління Пенсійного фонду України м. Києва при вирішенні звернення ОСОБА_1 як дискримінаційні щодо перерахунку пенсії, яке було подано до Головного Управління Пенсійного фонду України м. Києва;
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України м.Києва щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України м. Києва відповідно до ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснити з 01 жовтня 2017 року перерахунок ОСОБА_1 пенсії з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01 жовтня 2017 року до моменту здійснення перерахунку.
Позов обґрунтовано тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві, отримує пенсію по 2 групі інвалідності, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Як наслідок, він має право на перерахунок пенсії в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати згідно ч.3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що з 25 квітня 2019 року - з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №3-14/2019 вимога ч.3 статті 59 Закону №796-XII щодо участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби, як підстави для перерахунку пенсії на умовах ч.3 статті 59 Закону №796-XII, втратила чинність. Тому право позивача на перерахунок пенсії по інвалідності у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, виникло з 25 квітня 2019 року. Вказано, що позивач з 25 квітня 2019 року має право звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою про перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. 
Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з 01 жовтня 2017 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Цивільної оборони, яке прирівнюється до військових, а тому, має право на перерахунок пенсії за ч.3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд за їх участю.
З урахуванням ч.2 статті 12 КАС України, а також беручи до уваги, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін суд дійшов висновку щодо наявності підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи та вказану апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, що підтверджується дублікатом посвідченням серія НОМЕР_1 від 19 грудня 1997 року та перебуває на обліку ГУ ПФУ в м.Києві.
Позивач отримує пенсію по інвалідності 2 групи відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ).
20 серпня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії з 01 жовтня 2017 року на підставі п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23 листопада 2011 року №1210 (далі Порядок №1210), виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня відповідного року.
Відповідач листом від 20 вересня 2018 року №81327/02 відмовив у перерахунку пенсії позивачу, зазначивши, що порядок нарахування пенсії за п. 9-1 Порядку №1210 застосовується лише до осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час дійсної строкової служби, а з документів, наявних в матеріалах пенсійної справи, не вбачається проходження позивачем строкової служби, тому право на таку пенсію він не має.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у перерахування пенсії та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 59 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - Закон №796-XII; в редакції чинній до 01 жовтня 2017 року) передбачено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.
Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.
Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.
Таким чином, ч.3 статті 59 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року, визначено лише одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.
Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» статтю 59 Закону №796-ХІІ викладено в наступній редакції: «Пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.
Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону. 
Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року».
Закон № 2148-VIII в частині внесених змін, згідно Прикінцевих та перехідний положень, набрав чинності з 01 жовтня 2017 року.
Порівняльний аналіз попередньої та чинної редакцій ч.3 статті 59 Закону № 796-XII свідчить про те, що дана норма регулювала та регулює порядок обчислення пенсії особам, які проходили дійсну строкову службу, але, внісши зміни до ч.3 цієї статті, законодавець, на виконання мети та основних завдань закону, розширив перелік осіб, які мають право на обчислення пенсії у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановивши у переліку окрім осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, ще й інших осіб, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Таким чином, дія статті 59 Закону № 796-XII (обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою), поширюється на осіб, які відповідають наступним визначальним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або          2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.
Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до ч.3 статті 59 Закону № 796-XII не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.
Отже, обов`язковою умовою для застосування положень ч. 3 статті 59 Закону № 796-XII, є участь особи у ліквідації наслідків ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби.
Разом з тим, вирішуючи дану справу, колегія суддів враховує Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) за конституційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової служби», яке міститься у положеннях ч. 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за якими визнання розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
Словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях ч. 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюється лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним.
Отже, цим Рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях ч.3 статті 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.
У Рішенні Конституційного Суду України наголошується, що закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус. 
Вирішуючи порушені в конституційних скаргах питання, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз положень статей 16, 17 Конституції України дає підстави для висновку, що особи, які під час проходження військової служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. За Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає від держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення, який гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.
Конституційний Суд України наголосив, що держава може встановлювати певні відмінності щодо рівня соціального захисту вказаних категорій осіб, однак визначені законом відмінності не повинні: допускати жодних невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, містити ознак дискримінації при реалізації зазначеними особами права на соціальний захист та порушувати сутність права на соціальний захист, а обґрунтування механізму нарахування соціальних виплат має відбуватись із урахуванням критеріїв пропорційності та справедливості.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що військовослужбовці строкової служби, пенсія яким призначається за ч.3 статті 59 Закону та обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, в окремих випадках мають вищий рівень соціального захисту, оскільки розмір їх соціального забезпечення є значно більшим порівняно з іншими категоріями військовослужбовців (у тому числі військовозобов`язані під час участі у військових зборах), які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків.
Таким чином, на думку Конституційного Суду України, законодавець не забезпечив певні категорії військовослужбовців, які виконують конституційно значущі функції щодо захисту Вітчизни, особливими умовами соціального захисту, обсяг яких має передбачати гідні умови їх життя й повне відшкодування заподіяної шкоди, чим порушив сутність конституційного права на соціальний захист, конституційні гарантії щодо безумовного забезпечення належного рівня їх соціального захисту.
Словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях ч.3 статті 59 Закону, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 
Викладене свідчить про те, що положення ч. 3 статті 59 Зaкoну Укрaїни «Прo стaтус і сoціaльний зaxист грoмaдян, які пoстрaждaли внaслідoк Чoрнoбильськoї кaтaстрoфи» в частині «дійсної строкової», втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення 25 квітня 2019 року.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що для виникнення права на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких і розповсюджується норма статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у чинній редакції.
Так, стаття 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має назву - Пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.
Згідно ч.6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Крім того, статтею 10 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Згідно примітки до цієї статті, тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Зазначеною нормою визначено, що учасниками ліквідації наслідків ЧАЕС є громадяни, військовослужбовці строкової і надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій, особи, які працювали не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Отже, законодавство визначає декілька окремих категорій серед військовослужбовців за критерієм виду військової служби.
Вказане узгоджується з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №1240/2088/18.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 08 по 11 травня 1986 року приймав учать у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування цивільної оборони спеціалізованого управління №1 тресту «Будмеханізація». Вказане підтверджується довідкою Головного управління з питань надзвичайних ситуацій Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25 лютого 2010 року №87, розпорядженням начальника ГО треста «Будмеханізація» від 05 травня 1986 року №1, наказом начальника цивільної оборони треста «Будмеханізація» від 07 травня 1986 року №161
Згідно з маршрутним листом, виданим ВАТ "СБМУ", позивач на підставі вказаних наказів, перебуваючи на посаді слюсаря, здійснював обслуговування техніки в м.Прип`ять.
Отже, з наведеного вбачається, що позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованих формувань цивільної оборони м. Києві та був залучений до заходів цивільної оборони по обслуговування техніки.
При цьому, позивач не може бути віднесений до категорії військовослужбовців, відповідно до зазначених вище положень законодавства, оскільки доказів того, що він відносився до осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, матеріали справи не містять. В той же час, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що під час ліквідації наслідків на ЧАЕС він був зайнятий саме як військовослужбовець, призваний на збори, а не був залучений у складі невоєнізованого формування цивільної оборони.
Посилання позивача на те, що під час його участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС він мав статус військовозобов`язаного та перебував на військовому обліку, критично оцінюється судом, оскільки наявність статусу військовозобов`язаного та перебування позивача на військовому обліку не прирівнює його до військовослужбовця.
Відомості щодо залучення його як військовослужбовця чи військовозобов`язаного під час проходження військових зборів до участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС як з військовий квиток, у матеріалах справи відсутні.
Відтак, навіть з урахування висновків зазначеного вище рішення Конституційного Суду України, незмінною залишилась умова щодо наявності у особи статусу військовослужбовця, на яких розповсюджується приписи статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Однак, матеріали справи не містять доказів того, що позивач брав участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби або був призваний на військові збори, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Тобто, позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не як військовослужбовець і не як військовозобов`язана особа, а його участь була зумовлена виконанням своїх трудових обов`язків за основним місцем роботи.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що приймаючи рішення про відмову в перерахунку позивачу пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Крім того, позивач отримує пенсію відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» по інвалідності та ним не було надано при зверненні документів, що дають підстави для перерахунку пенсії згідно ч. 3 статті 59 зазначеного Закону.
Відповідно до ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення позову.
З огляду на встановлені обставини справи колегія суддів дійшла висновків, що позивач не має права на перерахунок пенсії відповідно до ч. 3 статті 59 Закону № 796-ХІІ, оскільки не відповідає всім критеріям, наявність яких обумовлює право особи на такий перерахунок.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, на відміну від суду першої інстанції, приходить до висновку, що позивач взагалі не має права на перерахунок пенсії згідно ч. 3 статті 59 зазначеного Закону. Разом з тим, оскільки судом було повністю відмовлено в задоволенні позову, судове колегія вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без змін.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
В апеляційній скарзі позивачем було заявлено ряд клопотань, за наслідками розгляду яких він вимагав прийняти процесуальні ухвали. Так, апелянт просив (дослівно, мовою оригіналу):
1. Судді доповідачу уважно в повному обсязі прочитати позовну заяву і матеріали справи і на підставі доводів викладених зробити доповідь іншим суддям призначеної колегії суддів.
2. Вийти за межі доводів зазначених в апеляційній скарзі.
3. Здійснити процесуальні дії у послідовності зазначеної нижче:
А. Застосувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини - рішення Європейського суду з прав людини у справі Беян проти Румунії ( №.30658/05) пункти 39, 49.
Б. Звернутися до Верховного Суду з тим, щоб у порядку Протоколу № 16 до Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» до Європейського суду з прав людини для тлумачення і застосування ст. 2, ст. 14 , ст. 1 Першого Протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».
- В. Застосувати норми статті 6, статті 7 КАС України з застосуванням норми ст. З, 8, 9, 16, 17, 19 ,21, 24, 124, 129 Конституції України, норм статті 2, статті 14 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» та статті 1 до Протоколу № 12 Європейської Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод» статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Зокрема, застосувати норми Конституції України (3, 8, 9, 16, 21, 24, 129), як норми прямої дії, які мають вищу юридичну силу і у порядку ч.4 ст.7 КАСУ прийняти судове рішення на підставі вищезазначених норм Конституції України з одночасним направленням справи до Верховного Суду.
6. У порядку статті 249 КАС України прийняти окремі ухвали з метою реагування на порушення посадовими особами органів державної влади законодавства України.
7. Зазначити в описовій частині судового рішення усі доводи і клопотання сторони позивача, а в мотивувальній частині в разі відхилення доводів і клопотань зазначити мотиви їх відхилення.
8. В разі виникнення у суді спору відносно конституційності норм закону, застосованим судом, зокрема між нормами ст.ст. 3, 8, 9, 129 та нормою ст.19 і іншими нормами Конституції України, призупинити розгляд справи на підставі того, що суд та вищестоящі суди не можуть порушувати вимоги ст. 124 Конституції України (привласнити на себе повноваження КСУ /зокрема щодо тлумачення норм ст.ст. 3, 8, 9, 19, 129 Конституції України. В такому випадку застосувати аналогію права, аналогію закону зокрема норми ст. 83 Закону України «Про Конституційний Суд України», яка втратила чинність/ і направити справу до Конституційного Суду України.
З даного приводу колегія суддів зазначає, що КАС України не передбачено обов`язку суду щодо прийняття процесуальних рішень у формі письмових ухвал за результатами розгляду будь-яких клопотань, заяв сторін тощо.
В той же час, вимога до судді доповідача уважно в повному обсязі прочитати позовну заяву і матеріали справи і на підставі викладених в них доводів зробити доповідь іншим суддям призначеної колегії суддів, а також зазначити в описовій частині судового рішення усі доводи і клопотання сторони позивача, а в мотивувальній частині в разі відхилення доводів і клопотань зазначити мотиви їх відхилення, не може вважатися клопотанням сторони, тим більше таким, що потребує прийняття окремого процесуального рішення, оскільки це є безпосереднім посадовим та процесуальним обов`язком суддів і знаходить відображення у кінцевому рішенні.
Щодо виходу за межі доводів, зазначених в апеляційній скарзі, то апелянтом такої необхідності не обґрунтовано, а судом в ході розгляду справи не встановлено.
Щодо застосування як джерела права практики Європейського суду з прав людини, то в разі виникнення такої необхідності, на підставі статей 6 та 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Щодо прийняття окремих ухвал з метою реагування на порушення посадовими особами органів державної влади законодавства України відповідно до статті 249 КАС України, згідно ч.1 якої суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, то колегія суддів зазначає, що це є правом, а не обов`язком суду, а з урахуванням того, яких висновків суд дійшов за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , підстав для притягнення посадових осіб пенсійного органу до відповідальності не встановлено.
З наведеного вище колегія суддів приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 28 липня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк 
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна 
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев