Ухвала
іменем України
 
8 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 428/1300/19
провадження № 51-4206ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 квітня 2020 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 липня 2020 року щодо нього в межах кримінальних проваджень за № 12018130370002793 від 1 жовтня 2018 року та
за № 12018130370003490 від 18 грудня 2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз за вироком Слов`яносербського районного суду Луганської області від 29 червня 2010 року за ст. 27, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією майна, звільненого 30 березня 2018 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 і ч. 3 ст. 187 КК.
Встановлені обставини
За вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 квітня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено: за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ч. 1 ст. 162 цього Кодексу до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного майна. Відповідно до частин 1 і 2
ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного майна.
Також за цим судовим рішенням вирішено питання щодо стягнення судових витрат і стосовно долі речових доказів.
Луганський апеляційний суд ухвалою від 15 липня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення,
а вирок міського суду – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Касаційний кримінальний суд, який входить до складу Верховного Суду, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг поданих у порядку та у строки, встановлені главою 32 КПК, на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону, формально посилаючись у касаційній скарзі на порушення місцевим і апеляційним судами вимог статей 8, 14–21, 337, 366, 367, 372, 373, 375 КПК та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 і ч. 3 ст. 187 КК), ОСОБА_4 не навів обґрунтування незаконності рішень цих судів, як він мав зробити відповідно до статей 412 і 413 КПК, не зазначив, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних вироку й ухвали і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданих судових рішень з огляду на положення статей 370, 374, ч. 3 ст. 404 та 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку.
Засуджений не зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, і не вказав, яких конкретно доводів, наведених в апеляційних скаргах його і захисника, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі
не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Також ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, наведених в апеляційних скаргах, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість у касаційній скарзі засуджений наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і просить касаційний суд дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали районний та апеляційний суди, що відповідно до
статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
У касаційній скарзі засуджений зазначає про незаконність рішення місцевого суду, проте скасувати вирок цього суду не просить. Водночас вимоги про скасування ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції
не узгоджуються з положеннями статей 433 і 436 КПК щодо повноважень касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 квітня 2020 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 15 липня 2020 року щодо нього і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                              ОСОБА_3