ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року	Львів	Справа № 1740/2278/18 пров. № А/857/5910/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                          Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання – Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року (суддя – Комшелюк Т.О., м. Рівне) у справі №1740/2278/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської місцевої прокуратури про визнання бездіяльності протиправною,-

                                                     В С Т А Н О В И В:          

ОСОБА_1 03.09.2018 звернувся до суду з позовом до Рівненської місцевої прокуратури, у якому просив, визнати перевірку, проведену відповідачем за результатами розгляду його заяви від 16.07.2018 та рішення, винесене за результатами такої перевірки від 26.07.2018 №33-170-18 бездіяльністю, що порушує конституційні права позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час ознайомлення з матеріалами особової справи в установі виконання покарань ним було встановлено, що наявний у ній вирок Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001, згідно з яким він відбуває покарання в Державній установі “Городищенська виправна колонія (№96)”, не був підписаний усім складом суду, який виносив рішення, що суперечить вимогам чинної на той час “Інструкції з діловодства у Верховному Суді Автономної Республіки Крим, обласному, міжобласному, Київському і Севастопольському міських, районному (міському) судах”, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 13.03.1997 №22/5, у зв`язку з чим він звернувся до Рівненської місцевої прокуратури для здійснення нею нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень. Позивач вказує, що за наслідками перевірки відповідач на підставі частини третьої статті 26 Закону України “Про прокуратуру” мав негайно звільнити його з місця позбавлення волі, оскільки невірно завірена копія вироку не може бути підставою для відбування ним покарання. Проте, відповідач листом від 26.07.2018 №33-170-18 повідомив позивачу про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського нагляду.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року у справі №1740/2278/18 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, зокрема, визнати бездіяльність відповідача протиправною та зобов`язати останнього до виконання делегованих повноважень та обов`язків, передбачених Законом України “Про прокуратуру”. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім цього, повторно наголошує, що наявна в особовій справі позивача копія вироку Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001 не засвідчена належним чином, тому вона не може бути підставою для відбування ним показання, а відповідач за наслідками розгляду його заяви мав прийняти постанову про його звільнення з місця позбавлення волі.
23 червня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що представника не повідомлено належним чином відповідно до ст. 126 КАС України, із зайнятістю у інших судових засіданнях та у зв`язку  з забезпеченням заходів карантину.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач був повідомлений про розгляд його апеляційної скарги у судовому засіданні призначеному на 24 червня 2020 року о 12:30 год, що підтверджує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме повістки про виклик у судове засідання (у матеріалах справи).
Щодо участі представника у зайнятості в інших судових засіданнях, то суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки представником позивача не надано підтверджуючих матеріалів про його участь в інших судових засіданнях.
Щодо забезпеченням заходів карантину суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист № 9рс-186/20 від 16.03.2020р.) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.
В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції врахувавши викладені обставини та норми статті 313 КАС України, а саме ч. 2 ст. 313 КАС України у якій зазначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та ч. 3 ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції явку сторін у даній справі не визнавав обов`язковою, тому присутність осіб (представника позивача), які беруть участь у справі є не обов`язковою та даний спір може бути вирішений на підставі наданих учасниками справи письмових доказів.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої  статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України  не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що вироком колегії суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001 позивача засуджено до довічного позбавлення волі, відбуває покарання у Державній установі "Городищенська виправна колонія (№96)".
19.07.2018 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив провести перевірку на відповідність нормам законодавства України вироку колегії суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001, оскільки під час ознайомлення з матеріалами особової справи в Державній установі "Городищенська виправна колонія (№96)" було встановлено, що в справі наявна копія вироку, яка не підписана суддями, які виносили рішення. Також, у зв`язку з незаконним утриманням в Державній установі "Городищенська виправна колонія (№96)", тобто без належно оформленої копії вироку, просив на підставі ч.3 ст.26 Закону України "Про прокуратуру" прийняти постанову про його звільнення з місць позбавлення волі.
Відповідач листом від 26.07.2018 за №33-170-18 повідомив позивачу про відсутність підстав для вжиття заходів прокурорського реагування. Свою відповідь відповідач обґрунтував тим, що у ході перевірки ним були вивчені матеріали особової справи позивача та з`ясовано, що у ній знаходиться копія вироку Апеляційного суду м. Севастополь, завірена гербовою печаткою суду і підписана одним із суддів та копія ухвали Верховного Суду України, завірена аналогічним чином. Відповідно до ст. 339 КПК України в редакції 1960 року, вирок підписують усі судді чи один суддя, коли справа розглядалась ним одноособово. Статтями 344,           349 згаданого кодексу було передбачено отримання засудженими лише копії вироку.
Також, відповідач зазначив, що Верховний Суд України у своєму узагальненні від 01.08.2004 “Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення” зазначив, що оригінал судового рішення виготовляється в єдиному екземплярі та зберігається у справі. Копію судового рішення потрібно видавати із зазначенням, що це - “копія” та що вона звірена з оригіналом, підписана посадовою особою, яка її звіряла і видавала. Підпис посадової особи на копії судового рішення має бути завірений печаткою того суду, який її видав.
Окрім того, відповідач роз`яснив, що відповідно до статті 22 Кримінально-виконавчого кодексу України, прокурор відповідно до Закону України “Про прокуратуру”, здійснює нагляд за додержанням законів в органах і установах виконання покарань при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантовано право на отримання, зберігання та поширення інформації. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Згідно із ч.2 ст.26 Закону України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 №1697-VII (далі – Закон України ), прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян в органах та установах, шляхом проведення регулярних перевірок, а також у зв`язку з необхідністю належного реагування на відомості про можливі порушення законодавства, що містяться у скаргах, зверненнях чи будь-яких інших джерелах. У межах реалізації зазначеної функції прокурор має право залучати відповідних спеціалістів. 
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, а також забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення, регулюються Законом України “Про звернення громадян” від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі – Закон України від 02.10.1996 №393/96-ВР).
Відповідно до ст.3 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Так, вимоги до звернення встановлені ст. 5 вказаного Закону, де зазначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
Згідно із ст.16 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.
У статті 18 цього Закону зазначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
-          особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
-          знайомитися з матеріалами перевірки;
-          подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
-          бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
-          користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
-          одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
-          висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
-          вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Статтею 19 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
-          об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
-          у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
-          на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
-          скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
-          забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
-          письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
-          вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
-          у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
-          не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
-          особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У відповідності до ст. 20 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
З матеріалів справи встановлено, що до відповідача надійшла заява позивача щодо проведення перевірки на відповідність нормам законодавства України вироку колегії суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001, згідно з яким він відбуває покарання, в порядку звернення громадян, передбаченому Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР.
На виконання вимог Закону України від 14.10.2014 №1697-VII, відповідачем, в межах своїх повноважень здійснено перевірку матеріалів особової справи позивача та встановлено, що у ній знаходить копія вироку колегії суддів судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду м. Севастополя від 26.11.2001, завірена гербовою печаткою суду і підписана одним із суддів.
За наслідками проведення перевірки позивачу була надана відповідь, в якій пояснено, що відповідно до ст.339 КПК України в редакції 1960 року, вирок підписують усі судді чи один суддя, коли справа розглядалась ним одноособово. Статтями 344, 349 вказаного кодексу передбачено отримання засудженим лише копії вироку.
Також,  у відповіді здійснено посилання на узагальнення Верховного Суду України "Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення", в якому зазначено, що оригінал судового рішення виготовляється у єдиному екземплярі та зберігається у справі, вимоги до оформлення копій судових рішень і процес їх видачі регламентуються відповідно до загальних правил діловодства. Копію судового рішення потрібно видавати із зазначенням, що це - "копія" та, що вона звірена з оригіналом, підписана посадовою особою, яка її звіряла і видавала. Підпис посадової особи та копії судового рішення має бути завірений печаткою того суду, який його видав.
Крім того, зазначено, що згідно із п.4.15.1 Інструкції про роботу відділів (груп, старших інспекторів) установ виконання покарань та слідчих ізоляторів по контролю за виконанням судових рішень, затвердженої наказом Державного департаменту з питань виконання покарань, відповідний підрозділ виправної колонії вправі запросити з суду, який постановив рішення, нову копію вироку, якщо гербова печатка, якою його завірено, викликає сумнів.
Вказано, що копія вироку, яка наявна у особовій справі позивача повністю відповідає вимогам законодавства та не викликає сумнівів у достовірності.
Тобто, при проведені перевірки фактів порушення прав та свобод позивача, викладених у його заяві від 16.07.2018, відповідачем в повній мірі дотримано вимоги ст.19 та ст.20 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР, в частині об`єктивності, всебічності і вчасності розгляду заяви та надано вичерпну, повну відповідь про відсутність відстав для вжиття заходів прокурорського реагування.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-
          
                                                   П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року у справі №1740/2278/18 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням пункту 3 розділу VI “Прикінцевих положень” Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель