Справа № 448/1929/19                                Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б. 
Провадження № 22-ц/811/1554/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 50

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       28 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                       суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.  
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06 квітня 2020 року в складі судді Білоуса Ю.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-
встановила:
У грудні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.
Вимоги обґрунтовувала тим, що 14.08.2010 зареєструвала з відповідачем шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Мостиського РУЮ Львівської області, за час якого у них народився син ОСОБА_3 .
Стверджувала, що дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає.
Відповідач ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, працює у ГУ ДФС у Львівській області, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. 
Просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частини (50 відсотків) всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття.
Оскаржуваним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 06 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення розпочати з 05.12.2019 року.
Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць з 05.12.2019 року по 04.01.2020 року.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 , у дохід держави судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок.
Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 , з рішенням не погоджується, вважає, що таке ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що суд формально підійшов до визначення частки аліментів, не вникаючи, який буде кінцевий розмір аліментів в грошовому виразі, відтак не встановив усіх обставин справи, які мають значення, чим порушив права дитини на належне забезпечення її гармонійного розвитку.
Покликається на те, що відповідач офіційно працевлаштований, однак добровільно не надає кошти на утримання дитини та не піклується про її матеріальне забезпечення, що встановлено і судом першої інстанції.
Разом з цим, суд всупереч своїм висновкам зазначив, що не вбачає підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі, встановивши фактично мінімальний розмір аліментів.
Звертає увагу, що відповідач не подав доказів того, що він проживає в орендованій квартирі та витрачає кошти на проїзд від місця праці до місця проживання.
Апелянтка зазначає, що відповідач у своєму відзиві просив стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на місяць, при цьому розмір 1/6 частки всіх доходів відповідача є меншим від суми, яку відповідач погоджувався платити добровільно.
Покликається на те, що відповідно до ст. 183 СК України той із батьків з ким проживає дитина має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів одну дитину в розмірі 1/4 частини, відтак звернувшись до суду в наказному провадженні могла б отримати саме такий розмір аліментів, тому така помилка суду є порушенням норм матеріального права.
Стверджує, що відповідач є працездатною особою, не обтяжений зобов`язаннями щодо третіх осіб, які б не давали йому можливості піклуватися про єдину дитину, при цьому суд у цьому контексті керувався принципом обмеження розміру аліментів мінімальною сумою.
Просить скасувати рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з  ОСОБА_2 в її користь, аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і місце розгляду справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що  ОСОБА_1 звернулася до суду із вимогою про стягнення аліментів у частці від доходу батька дитини, при цьому мінімальний розмір аліментів визначений Сімейним кодексом України складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому суд не вбачав підстав для визначення мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, врахувавши заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на утримання дитини саме в частці від доходу (заробітку), керуючись принципом розумності і справедливості, суд прийшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини щомісячно, аліменти в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2019р., і до досягнення дитиною повноліття.
При цьому, суд вказав, що позивачка не довела спроможності відповідача виплачувати аліменти на утримання їх сина у розмірі, що був нею зазначений у прохальній частині позову, а обов`язок по доказуванню вказаних обставин за законом покладається саме на позивача.
Крім цього, суд роз`яснив, що зі зміною матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, або інших обставин, що мають значення, сторони мають право звернутися до суду з відповідною позовною заявою про зміну (зменшення або збільшення) розміру аліментів.
Суд не взяв до уваги доводи відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки аліменти на дитину присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, також відкинув інші доводи відповідача на спростування позовних вимог, як такі, що не підтверджені належними доказами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Судом встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2010, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Мостиського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 27 (а.с. 5). 
Від спільного життя у сторін є син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 (а.с. 6).
Згідно довідки виконавчого комітету Мостиської міської ради № 1458 від 05.11.2019, позивачка ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 . Крім позивачки у будинку також проживають ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 7).
Зазначені обставини також підтверджуються копією паспорта позивачки (а.с. 4 зворот).
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає окремо від сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16).
У позовній заяві позивачка не зазначила, що працює, однак із долученої до матеріалів справи довідки про доходи, виданої Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_6 М. працює в Відділі ДРАЦС у Львівській області Мостиський район та займає посаду головного спеціаліста, загальна сума доходу за 2019 рік 152098,03 грн. (а.с. 28).
Згідно із довідкою про доходи № 203-13.0-37 від 04.03.2020 відповідач працює в ГУ ДПС у Львівській області, обіймає посаду заступника начальника управління – начальник відділу. За період 2019 року загальна сума заробітної плати 228524, 43 грн. (а.с. 25-26) 
Звертаючись з позовними вимогами та обгрунтовуючи свою позицію позивачка ОСОБА_1 зазначала, що самостійно займається вихованням та утриманням спільного із відповідачем сина, відповідач ухиляється від своїх обов`язків, не надає кошти на утримання дитини, на прохання про сплату аліментів, допомоги на надав, угоди про добровільну сплату аліментів сторонами не досягнуто. Звертала увагу на постійне місце праці відповідача та отримання ним високого заробітку.
Подавши 12.03.2020 відзив на позовну заяву, відповідач ОСОБА_2 свої доводи стосовно заперечення позовних вимог зводив до того, що добровільно надає допомогу дитині, не ухиляється від виконання свого обов`язку, дбає про його дозвілля та відпочинок, оплачує, у разі потреби його лікування, у зв`язку з тим, що не очікував розгляду питання про стягнення аліментів у судовому порядку, не зберігав відповідних чеків та квитанцій. Натомість, визнає позов та сплачуватиме кошти на сина, при цьому не погоджувався із розміром аліментів, які просила стягнути позивачка у розмірі 1/2 частини усіх доходів, просив визначити аліменти у твердій грошовій формі в розмірі 2000 грн. (а.с. 22-24).
Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.
Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право.
Враховуючи наведене, відповідний висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2  у твердій грошовій сумі,є обґрунтованим.
Колегією суддів встановлено, що на час звернення позивачки ОСОБА_1 до суду з даним позовом відсутнє будь-яке судове рішення про стягнення аліментів з відповідача в користь позивача, тобто заборгованості з приводу таких у відповідача немає.
Разом з цим, подання ОСОБА_1 позовної заяви про стягнення аліментів свідчить про те, що згоди з приводу утримання дитини та способів виконання кожним із батьків свого обов`язку, сторони не досягли.
З вказаних підстав колегія суддів приходить переконання про те, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про підставність позову про необхідність стягнення аліментів з відповідача в частці від доходу, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та обов`язку батька утримувати неповнолітніх дітей, тому за відсутності згоди між сторонами з цього приводу, стягнув аліменти на утримання сина в судовому порядку.
Разом з цим, колегія суддів не може погодитися із розміром аліментів, які визначені судом. 
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів визначені ст. 182 СК України.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення на дитину аліментів розмірі 1/2 частки від усіх заробітків (доходів) відповідача не може бути задоволена, оскільки не відповідає вимогам СК України, в частині зокрема покладення обов`язку утримання дитини виключно на батька.
В цьому контексті колегія суддів також враховує те, що позивачка ОСОБА_1 працює та має стабільний дохід, який може витрачати на потреби дитини.
Разом з цим, визначаючись із конкретним розміром аліментів, які підлягають стягненню на користь позивачки, апеляційний суд відповідно до ст. 182 СК України враховує вік та матеріальне забезпечення дитини, з врахуванням заробітної плати, яку отримує позивачка та наявності у неї іншої малолітньої дитини, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, офіційно працює, має регулярний дохід, в іншому шлюбі не перебуває, інші непрацездатні діти та утриманці відсутні, про свій незадовільний стан здоров`я не повідомляв.
Враховуючи те, що відповідач має стабільний заробіток, інших осіб на своєму утриманні не має, колегія суддів приходить висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліменти на сина щомісячно, в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, що вказує на необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, які необхідно стягувати в користь позивачки на утримання неповнолітнього сина. 
Визначений апеляційним судом розмір аліментів не суперечитиме закону та відповідатиме фактичним обставинам справи.
Не може залишитися поза увагою апеляційного суду і те, що правильно зазначивши у мотивувальній частині про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. в дохід держави, місцевий суд помилково не виключив із резолютивної частини висновок про необхідність стягнення такого з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 .
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Мостиського районного суду Львівської області від 06 квітня 2020 року змінити.
Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення з позовом до суду з 05 грудня 2019 року.
Виключити з абзацу шостого резолютивної частини рішення висновок суду про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судового збору.
В решті рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривень 60 копійок судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 липня 2020 року.

Головуючий:         А.В. Ніткевич 

Судді:                Н.П. Крайник

       Н.О. Шеремета