Єдиний унікальний номер 234/8602/15-ц 
Номер провадження 22-ц/804/2714/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

8 вересня 2020  року                                                                                                                м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2020 року, постановлену судом у складі головуючого судді Сухоручко Ю.О. в місті Краматорську Донецької області,  в справі номер 234/8602/15-ц за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на бездіяльність старшого державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Николенка Євгена Ігоровича, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року до Краматорського міського суду Донецької області звернулось АТ КБ «Приватбанк» із скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Николенка Євгена Ігоровича, заінтересована особа: ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 жовтня 2015 року Краматорським міським судом Донецької області ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 06.10.2006 у сумі 13962,83 доларів США. 
Рішення суду набрало законної сили 03.11.2015 та видані виконавчі листи.
03.02.2016 державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження №50061489. 
19.02.2016 прийнято постанову про арешт майна божника та оголошено заборону на його відчуження. 
24.01.2020 постановою старшого державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Николенком Є.І. прийнято зазначене виконавче провадження з примусового виконання. 
Станом на час подачі скарги рішення суду не виконано, виконавчі дії не проводяться. 
Вважає, що старшим державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Николенком Є.І. порушено вимоги статей 13, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження», допущено бездіяльність, оскільки не вчинено дій з ефективного і своєчасного виконання рішення суду, не арештовано, не описано та не звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику, не проведені інші дії для своєчасного і повного виконання рішення суду, не вжито належних заходів з розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. Виконавець не звертався з поданням про встановлення тимчасово обмеження у праві виїзду боржника від виконання зобов`язань.
Відповідно   до   витягу  з  державного  реєстру  речових  прав   на   нерухоме   майно   за 
боржником виявлено майно у виді будинку по АДРЕСА_1 та квартири по АДРЕСА_2 .  
Вважає, що допущена бездіяльність порушує права стягувача, оскільки не здійснено жодних дій щодо звернення стягнення на майно, в тому числі що є предметом іпотеки і належить боржнику.  
Просив визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у виконавчому провадженні № 50061489 та зобов`язати його здійснити всі необхідні дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження» щодо звернення стягнення на майно боржника для належного виконання рішення суду від 23.10.2015 по справі 234/8602/15. 
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2020 року в задоволенні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на бездіяльність старшого державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Николенка Євгена Ігоровича, заінтересована особа: ОСОБА_1 - відмовлено.
Із вказаною ухвалою не погодилось АТ КБ «Приватбанк», подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, та скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на бездіяльність старшого державного виконавця задовольнити в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, суд неправильно витлумачив та застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, не об`єктивно, неповно та формально дослідив обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Зазначив, що сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна, коштів боржника та перевірки його майнового стану, без встановлення та дослідження всіх обставин, не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення.  
Суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні відомості про здійснення державним виконавцем всіх необхідних виконавчих дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо примусового виконання рішення суду.
Вважає, що суд безпідставно застосував до спірних правовідносин вимоги ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки відповідно до судової практики, дані норми закону застосовуються у випадку примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки або виконання виконавчого напису нотаріуса, а не щодо виконання рішень суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Суд не врахував постанову Верховного суду від 03 березня 2018 року у справі №908/1245/15-г, в якій зазначено, що коли державний виконавець вчиняє дії на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення чи виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, то при вирішенні питання про наявність чи відсутність у діях державного виконавця порушень слід виходити із загальних норм Закону України «Про виконавче провадження».
Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.  
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ним 4 вересня 2020 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 125).
Державний   виконавець   Краматорського  міського  ВДВС  Східного  міжрегіонального 
управління Міністерства юстиції (м. Харків) Николенко Є.І. в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України.  
ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ним 7 вересня 2020 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 126).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся учасників справи. 
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна  скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини,  на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму боргу за договором кредиту в розмірі 13962,83 доларів США (еквівалент за курсом НБУ станом на 21.05.2015 становить 290566,49 грн) та понесені судові витрати  в сумі 2905,66 грн (а.с. 74-76).
Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Краматорського МУЮ від 03.02.2016 відкрито виконавче провадженні з виконання виконавчого листа №2/234/4079/15, виданого 23.10.2015 відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 293472,15 грн (а.с. 17, 18-19). 
Відповідно до постанови державного виконавця органу державної виконавчої служби Краматорського МУЮ від 19.02.2016 на все майно, що належить божнику ОСОБА_1 накладено арешт та заборонено на його відчуження (а.с.  16).
З Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що боржнику ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме: ? частина квартири АДРЕСА_3 (договір іпотеки 1-2557 від 27.03.2006), земельна ділянка та ? частка будинку АДРЕСА_1 (договір іпотеки № 3731 від 06.10.2006), розмір основного зобов`язання -  15137,50 доларів США. На зазначене майно накладений арешт та оголошена заборона на його відчуження (а.с. 12-15, 41-44).
Постановою від 24.01.2020 старшого державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Николенка Є.І. виконавче провадження №50061489 з примусового виконання виконавчого листа №2/234/4079/15, виданого 23.10.2015 відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 293472,15 грн, прийняте до виконання (а.с. 10-11).
Відмовляючи в задоволені скарги, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених вимог.  
Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи і вимогам закону. 
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 3 ст. 451 ЦПК України).
Судове рішення у відповідності до положень ст. 129 Конституції України є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Зазначене конституційне положення кореспондується з положеннями частини першої статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.
За ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Згідно  із  п. 10  Розділу  VIII  «Інструкції з організації примусового виконання рішень», 
затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 року № 512/5 (в редакції наказу Мінюсту від 29 вересня 2016 року № 2832/5), після виявлення майна боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.
За положеннями ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», чинного з 15 жовтня 2014 року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія ст. 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), ст.38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), ст. 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), ст. 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».
За ч. 1 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» такий Закон втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону слід: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.
На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1275-р, яким  затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно якого місто Краматорськ Донецької області входить до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».
Згідно Наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 7 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).
На теперішній час нормативно-правовий акт про закінчення антитерористичної операції на території Донецької області не прийнято.
З огляду на вказане положення Закону України «Про виконавче провадження» підлягають до застосування виключно у поєднані із положеннями ст. 9, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими зупинена реалізація предмета іпотеки на період дії такого Закону.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року по справі №265/4748/16-ц.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який є чинним, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
При цьому за ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.
Так дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується на позасудове звернення стягнення на іпотечне майно за валютним кредитом, якщо житло єдине.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року по справі №802/1340/18-а.
При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку передбаченому ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку» фактично є примусовим зверненням стягнення на предмет іпотеки, а тому, якщо іпотека-житло виступає предметом забезпечення виконання зобов`язання за валютним кредитним договором, то таке звернення стягнення заборонено згідно з Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів іноземній валюті».
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі №465/1310/17.
Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі №726/1538/16-ц.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо бездіяльності державного виконавця під час виконання виконавчого провадження та відсутності жодного документу, складеного відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень є безпідставними. 
Державним виконавцем перевірено майновий стан боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
Судом встановлено, що після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/234/4079/15, виданого 23.10.2015 відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 293472,15 грн на все майно, що належить божнику ОСОБА_1 накладено арешт та заборонено на його відчуження, що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Арештоване майно перебуває під обтяженням, тип обтяження - іпотека. 
Тому, доводи апеляційної скарги, зокрема про безпідставність посилання судом першої інстанції на практику Верховного Суду, є необґрунтовані, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що були предметом дослідження в суді першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).
Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Крім того, згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,  

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 8 вересня 2020 року.

Суддя: