Номер провадження: 22-ц/813/3161/20 
Номер справи місцевого суду: 522/15060/18
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,
                        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановленого під головуванням судді Єршової Л.С. 30 вересня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 66 469,92 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 05 лютого 2017 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Nissan X-Trail», державний номер НОМЕР_1 , в м. Одеса по вул. Мала Арнаутська, буд. 8, при виїзді на головну дорогу не дотримався безпечного інтервалу, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2018 року, залишеною постановою апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2018 року без змін, ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.
Відповідно до висновку експертного дослідження №36-02/17 від 21 лютого 2017 року, проведеного Відділом надання послуг з врегулювання збитків МП «Універсал ЛТД», вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становить 65 469,92 грн. Вартість проведення вказаного дослідження склала 1000,00 грн.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «СК «Скайд». Однак, позивачем з офіційного сайта МТСБУ встановлено, що 31 травня 2016 року ПАТ «СК «Скайд» втратило статус асоційованого члена МТСБУ. Тому, позивач не зверталася до страховика відповідача.
Посилаючись на те, що право потерпілого на відшкодування шкоди заподіювачем є абсолютним, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди у розмірі 66 469,92 грн. та моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не надав інформацію про наявність у нього страхового полісу, а тому ОСОБА_1 не знала, до якої страхової компанії вона має звертатися. Крім того, ПАТ «СК «Скайд» втратило статус асоційованого члена МТСБУ, у зв`язку із чим ОСОБА_1 не зверталася до страховика відповідача. Також, судом не було враховано, що сам факт ДТП, який потягнув зміну організації життя апелянта, спричинив останній моральні страждання, у зв`язку із чим факт завдання моральної шкоди є доведеним.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З матеріалів справи вбачається, що 05 лютого 2017 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Nissan X-Trail», державний номер НОМЕР_1 , у м. Одеса по вул. Мала Арнаутська, буд. 8, при виїзді на головну дорогу не дотримався безпечного інтервалу, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.36).
Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , є позивач по справі ОСОБА_1 (а.с.37).
Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2018 року, залишеною постановою апеляційного суду Одеської області від 20 липня 2018 року без змін, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.33-35)
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль марки «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «СК «Скайд».
При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, на час розгляду справи позивач до страховика відповідача не зверталася, та ПАТ «СК «Скайд» не було здійснено виплату страхового відшкодування.
Відповідно до висновку експертного дослідження №36-02/17 від 21 лютого 2017 року, проведеного Відділом надання послуг з врегулювання збитків МП «Універсал ЛТД», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Corolla», державний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження у ДТП, становить 65 469,92 грн. Вартість проведення вказаного дослідження склала 1 000,00 грн. (а.с.38-43)
Згідно з ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Таким чином, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова  відповідальність особи, відповідальність якої  застрахована,  за шкоду, заподіяну  життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ?статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Аналогічні правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.
Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідач уклав договір обов`язкового страхування своєї цивільної-страхової відповідальності з ПАТ «СК «Скайд», і його поліс був чинним на момент ДТП, а відтак, відповідно до полісу про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, відповідач має право на відшкодування його відповідальності перед позивачем страховою компанією, а позивач має право на отримання від відповідача різниці суми, яка не відшкодовується відповідно до полісу.
При цьому, доказів звернення до страхової компанії відповідача ОСОБА_1 не надала.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість посилань позивача на те, що ПАТ «СК «Скайд» з 31 травня 2016 року позбавлено права укладати договори обов`язкового страхування та втратило статус асоційованого члена Моторного (транспортного) страхового бюро України, оскільки вказане не може бути підставою для звільнення страховика від свого обов`язку виплатити страхове відшкодування, а також не позбавляло позивача можливості пред`явити відповідні позовні вимоги до страховика, який у встановленому законом порядку не ліквідований.
Також необхідно враховувати, що загальновідомим є факт, що припинення асоційованого членства в МТСБУ ПАТ «СК «Скайд» не звільняє страховика від виконання зобов`язань за укладеними раніше договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Однак, згідно даних, що містяться у відкритих джерелах, ПАТ «СК «Скайд» не перебуває у процесі припинення.
Отже, ПАТ «СК «Скайд» не звільнено від виконання обов`язку врегульовувати страхові випадки за участю своїх клієнтів та здійснювати страхові виплати потерпілим відповідно до встановленого порядку.
Вказане також спростовує у повному обсязі викладені у апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про те, що з 31 травня 2016 року ПАТ «СК «Скайд» позбавлена членства в МТСБУ та припинила виплати по виданим страховим полісам, у зв`язку із чим апелянт просила стягнути завдані збитки саме з відповідача.
Колегія суддів також вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що відповідач не надав інформацію про наявність у нього страхового полісу, а тому ОСОБА_1 не знала, до якої страхової компанії вона має звертатися, оскільки вказана інформація мала бути відображена, по-перше, у матеріалах адміністративної справи про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, з якими мала право ознайомитись ОСОБА_1 По-друге, інформація щодо наявності полісу обов`язкового страхування знаходиться у відкритому доступі на сайті МТСБУ, на якому можливо, у онлайн-режимі, перевірити за державним номером автотранспортного засобу або за номером страхового полісу, чи застрахована цивільна відповідальність власника транспортного засобу.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про те, що обов`язок по виплаті страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності, визначеному сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, повинен виконати страховик, однак позивач таких позовних вимог при розгляді даного спору не заявляв.
Як зазначено в ч. 1 ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи, тобто особи, матеріально-правовий спір між якими є предметом вирішення у цивільному судочинстві.
Згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Таким чином, чинний ЦПК України допускає заміну відповідача або залучення співвідповідача по справі лише за заявою позивача.
Однак, позивач не заявляла відповідного клопотання щодо заміни відповідача або залучення співвідповідача у справі, натомість, судом було задоволено клопотання позивача щодо залучення ПАТ «СК «Скайд» до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що даний позов пред`явлено до неналежного відповідача та передчасно, оскільки позивач взагалі не зверталася до страховика заподіювача шкоди, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, то суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні, оскільки, на думку суду, ОСОБА_1 належно не доведено всі обставини, зазначені нею у якості обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, в чому саме полягає моральна шкода, заподіяна позивачу.
Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.
Тлумачення статей 11 та 1167  ЦК України  дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункти 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Таким чином, колегія суддів вважає доведеним та встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачу, і при визначенні розміру моральної шкоди враховує, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя через пошкодження свого майна.
Встановивши, що позивачу протиправними винними діями відповідача була заподіяна моральна шкода, виходячи з принципу розумності та справедливості, колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., що безумовно відповідає характеру та обсягу перенесених позивачем моральних страждань.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року підлягає скасуванню у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, із ухваленням у цій частині нового рішення.  
Крім того, колегія суддів доходить до висновку, що оскільки судом апеляційної інстанції постановлено судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то необхідно вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Згідно з вимогами ч. ч. 1 - 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає сума судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 109, 62 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року - скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд») про відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги у цій частині задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою, у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) суму судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 109, 62 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 липня 2020 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

       А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе