ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2321/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  25 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Сорочка Є.О. та Коротких А.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Черепин" до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Черепин" (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене листом №9702/10/10-36-50-05 від 18.03.2019 щодо відмови у прийнятті податкової звітності і не підтвердження позивачеві статусу платника єдиного податку четвертої групи; 
- зобов`язати відповідача підтвердити позивачеві статус платника єдиного податку четвертої групи у 2019 році, шляхом внесення до реєстру платників єдиного податку четвертої групи у 2019 році;
- зобов`язати відповідача видати позивачеві довідку на підтвердження його статусу, як платника єдиного податку 4 групи.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено повністю:
- визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, оформлену листом № 9702/10/10-36-50-05 від 18.03.2019, з питання прийняття податкової звітності і не підтвердження позивачеві статусу платника єдиного податку четвертої групи; 
- зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області підтвердити СТОВ "Черепин" статус платника єдиного податку четвертої групи у 2019 році шляхом внесення відомостей до реєстру платників єдиного податку четвертої групи у 2019 році, про що видати відповідну довідку.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач Головне управління ДФС у Київській області подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач стверджує, що позивачем не надано обґрунтованих доводів щодо порушення його прав та законних інтересів з боку відповідача та неправомірності дій останнього.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що державна реєстрацію сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Черепин" проведено 29.12.2000, про що внесено запис від 14.03.2005 № 13491200000000125 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що засвідчується відповідним витягом. Основним видом діяльності є змішане сільськогосподарське господарство (код 01.50).
Відповідно до довідок Тетіївського відділення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 21.08.2017 № 10/305/10-23 та ГУ ДФС у Київській області від 06.07.2018 № 12020/10/10-36 підтверджено факт набуття (підтвердження) позивачем  статусу платника єдиного податку 4 групи. 
14 лютого 2019 року позивачем було подано в електронному варіанті податкову декларацію платника єдиного податку 4 групи на 2019 рік з відомостями про наявність земельних ділянок (реєстраційний номер документу 9021311902). Крім того, СТОВ "Черепин" 09.04.2019 звернулось до Тетіївського відділення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з листом № 18, в якому просило видати довідку про підтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи на 2019 рік.
ГУ ДФС у Київській області поінформувало СТОВ "Черепин" листом від 18.03.2019 № 9702/10/10-36-50-05 про те, що податкова декларація платника єдиного податку 4 групи від 14.02.2019 вважається не поданою у зв`язку з тим, що товариство не є платником цього податку. 
Відповідно до акту камеральної електронної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності, сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість від 04.04.2019 № 1131/50-05/31163167, що проводилась податковим органом, останнім виявлено факти порушень податкового законодавства СТОВ "Черепин", зокрема, в частині не сплати узгодженої задекларованої суми ПДВ в розмірі 8,58 грн. згідно декларації від 17.12.2018 № 9281937312 за період (звітний) листопада 2018 року та граничний термін сплати якого сплинув 30.12.2018. 
Вважаючи дії відповідача щодо неприйняття податкової звітності та ненаданні довідки про підтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи на 2019 рік протиправними позивач звернувся з даним позовом в суд
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів. 
Судом першої інстанції встановлено, що підставою неприйняття податкової звітності позивача та відмови у підтвердження статусу позивача як платника єдиного податку 4 групи, контролюючим органом зазначено про те, що товариство не є платником цього податку з огляду на наявність наявності у позивача станом на 01.01.2019 податкового боргу у розмірі 8,58 грн.
Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені Розділом XIV Податкового кодексу України.
Підпунктом 295.9.1 п. 295.9 ст. 295 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно з пунктами 48.1, 48.2, 48.3, 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пунктом 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.
Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.
Податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування органу державної податкової служби, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.
Податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до органу державної податкової служби. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником та особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку; фізичною особою - платником податків або його законним представником; особою, відповідальною за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації згідно із договором про спільну діяльність або угодою про розподіл продукції (пункт 48.5 статті 48 Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 48.7 статті 47 Податкового кодексу України, податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Таким чином, перелік підстав для відмови контролюючого органу від прийняття податкової декларації, визначений положеннями статей 48 і 49 Податкового кодексу України, є вичерпним.
Згідно з пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
При цьому, як передбачено пунктом 49.10 статті 49 Податковим кодексом України, відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.
Однак, в порушення вказаних вимог Податкового кодексу України, відповідач не прийняв податкову декларацію платника єдиного податку 4 групи за 2019 рік, мотивуючи свою відмову не підтвердженням статусу позивача як платника єдиного податку четвертої групи, тобто з підстав, що не визначені Податковим кодексом України, що свідчить про протиправність таких дій.
При цьому, порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування встановлюється статтею 298 Податкового Кодексу України, пунктом 298.8 якої передбачено, що порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку четвертої групи здійснюється відповідно до підпунктів 298.8.1-298.8.4 цієї статті.
Підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 ПК України передбачений обов`язок сільськогосподарського товаровиробника надавати до 20 лютого поточного року до контролюючого органу звітність з метою щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку, перелік якої конкретизований у цьому підпункті.
Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.
За приписами пункту 299.2 цієї статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.
Пунктом 299.10 та абзацом 2 пункту 299.11 статті 299 ПК України визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.
У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу. Такий платник податку зобов`язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому встановлено таке порушення.
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. 
При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Таким чином, законодавець наділив податковий орган правом приймати рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку виключно за наслідками проведення документальної перевірки платника податку. 
Разом з тим, відповідачем не надано жодних доказів проведення документальної перевірки позивача, а також прийняття рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог статті 298 Податкового кодексу України, податковий борг може бути підставою для втрати цього статусу лише у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів. У разі наявності такого боргу платник може добровільно відмовитись від знаходження на спрощеній системі оподаткування або безстрокова реєстрація платником єдиного податку може бути анульована за рішенням відповідного контролюючого органу.
Відповідно ж до 291.5-1 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи, зокрема, суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Отже, наявність боргу на перше січня поточного року є підставою для відмови у набутті статусу платника єдиного податку лише для тих, хто вперше набуває цей статус.
Тобто, Податковий кодекс України передбачає підстави для анулювання реєстрації платника єдиного податку (пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу) або підстави, з яких платник не може бути платником єдиного податку 4 групи (пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу), але не містить норму, відповідно до якої платник, який має на початок звітного року податкову заборгованість, не може бути, або втрачає статус платника єдиного податку 4 групи.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 814/1394/15.
Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу підтвердження позивачем свого статусу як платника єдиного податку четвертої групи.
Посилання відповідача на наявність у позивача податкового боргу станом на 01.01.2019, як на підставу відмови у підтверджені статусу платника єдиного податку з посиланням на норми пп. 291.5-1.3. п. 291.5-1 ст. 291 ПК України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ці норми встановлюють умови за якими суб`єкти господарювання не можуть бути платниками єдиного податку четвертої групи. Умовою, яка виключає набуття цього статусу, серед іншого, є податковий борг станом на 1 січня базового (звітного) року, і ця умова не стосуються підтвердження статусу такого платника.
Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, довідками, які містяться у справі, зокрема Тетіївського відділення Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 21.08.2017 № 10/305/10-23 та ГУ ДФС у Київській області від 06.07.2018 № 12020/10/10-36 підтверджено факт набуття (підтвердження) статусу платника єдиного податку 4 групи СТОВ "Черепин".
При цьому, жодного рішення щодо анульовання реєстрація позивача як платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, відповідачем не приймалося.
Окрім того, відповідно до акту камеральної електронної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності, сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість від 04.04.2019 № 1131/50-05/31163167, що проводилась податковим органом, останнім виявлено факти порушень податкового законодавства СТОВ "Черепин", зокрема в частині не сплати узгодженої задекларованої суми ПДВ в розмірі 8,58 грн. згідно декларації від 17.12.2018 № 9281937312 за період (звітний) листопада 2018 року та граничний термін сплати якого спливав 30.12.2018. 
Тобто, фактично підставою утворення податкового боргу з ПДВ в розмірі 8,58 грн. на 01.01.2019 у СТОВ "Черепин" була узгоджена сума, яку платник податків самостійно задекларував. 
Наразі, сума заборгованості з ПДВ в розмірі 8,58 грн. була позивачем виявлена самостійно та усунута шляхом сплати боргу 8 січня 2019 року, про що свідчить платіжне доручення № 2139 від 08.01.2019. 
Відповідно до пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи зобов`язані зокрема: діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій;  забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Так, частинами 1, 2 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оскаржуване позивачем рішення відповідача, оформлене листом № 9702/10/10-36-50-05 від 18.03.2019 таким критеріям не відповідає, прийнято з порушенням встановленого законом порядку та за відсутності підстав для його прийняття, а тому не може вважатись законними і обґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності відмови Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, оформлену листом № 9702/10/10-36-50-05 від 18.03.2019, з питання прийняття податкової звітності і не підтвердження позивачеві статусу платника єдиного податку четвертої групи. 
Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.
Крім того, судова колегія зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:          

Судді: