Справа № 938/222/20    
Провадження № 22-ц/4808/999/20 
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А.Б.    
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Мелінишин Г.П., Томин О.О.
               секретаря                        Капущак С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верховинського районного суду від 15 липня2020 року, вскладі судді Бучинського А.Б., у справі за позовомАкціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
в с т а н о в и в :
У травні 2020 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.07.2013 року в сумі 83600, 76 грн, що складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 49792,51 грн, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит в сумі 17399,08 грн., заборгованості за пенею в сумі 11951,99 грн, штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 3957.18 грн (процентна складова).
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 договору надання банківських послуг № б/н від 08.07.2013 року, банком відкрито відповідачу картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано відповідачу у користування кредитну картку, розмір кредитного ліміту по якій збільшувався.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, на відміну від відповідача, який свої зобов`язання перед банком не виконував належним чином, своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору банку не надавав у зв`язку із чим утворилася заборгованість на загальну суму 83600.76 грн. Просив позов задовольнити.

Рішенням Верховинського районного суду від 15 липня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.07.2013 року в сумі 49792.51 грн та 1240.18 грн сплаченого судового збору, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю.
Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками, пені та штрафу, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, вважає рішення, в цій частині, ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідач при укладенні договору був належним чином ознайомлений з його умовами, прийняв пропозицію Банку, отримав кредитну картку, звертався зі її пере випуском, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору. Жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами – закон не вимагає.
Зазначає, що суд першої інстанції повинен був звернути увагу, що в матеріалах справи наявні витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви та копія наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви, а тому суду необхідно було відступити від позиції Верховного Суду, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Укладення договору відповідачем у відповідності до ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, є доведеним.
Відмовляючи у стягненні заборгованості по відсоткам за ст. 625 ЦК України та неустойці, суд не врахував, що саме на відповідачеві лежить обов`язок регулярно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів, у випадку незгоди він зобов`язаний звернутися з письмовою заявою до банку про розірвання договору. Відповідач погодився зі змінами Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року, прийняв та погодився зі зміненими умовами кредитного договору, а саме п.2.1.1.2.12., що у разі порушення клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін.
       Апелянт просив скасувати рішення Верховинського районного суду від 15 липня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, поклавши судові витрати на відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
У судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів, просила рішення суду в частині відмови в позові скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає. 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення всієї суми заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами кредитного договору не було досягнуто у належній письмовій формі домовленості щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.  
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 08.07.2013 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 48).
Як убачається із змісту анкети-заяви у ній відсутні дані про те, яку саме кредитну картку виявив бажання отримати ОСОБА_1 , у анкеті також відсутня відмітка про те, що позичальник пам`ятку клієнта, що містить, у тому числі, тарифи і основні умови обслуговування та кредитування, отримав і ознайомився з її змістом під розписку.
До позовної заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та витяг Умов та Правил надання банківських послуг, який не підписаний відповідачем.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 12.04.2020 року становила 83600, 76 грн, з яких: 49792,51 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 17399,08 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 11951, 99 грн заборгованість по пені; 4457,18 заборгованість по судових штрафах (500 грн (фіксована частина) та 3957, 18 грн (процентна складова)). 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Посилання апелянта на те, що відповідач прийняв умови договору, користується кредитними коштами, сплачував заборгованість за тілом кредиту, процентами, пенею, що знайшло своє відображення в розрахунку заборгованості не заслуговують на увагу. 
Крім того, позивачем не представлено доказів того, яка саме кредитна картка була видана відповідачу ОСОБА_1 , відповідно до наданого Витягу Тарифів обслуговування кредитних кар «Універсальна», то такий містить різне значення (величину) процентної ставки у залежності від виду кредитної картки «Універсальна», відтак посилання апелянта на те, що процентна ставка узгоджена сторонами, є необґрунтованим.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував позицію Верховного Суду, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, не заслуговують на увагу, оскільки у справі що розглядається, позивач на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами не надав суду належних доказів, яку саме кредитну картку ОСОБА_1 отримав та розмір процентної ставки за такою картою.
Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що відповідач погодився зі змінами Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року, прийняв та погодився зі зміненими умовами кредитного договору, а саме п.2.1.1.2.12., відповідно до яких у разі порушення клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін.
Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 ознайомлений та погодився зі зміненими умовами кредитного договору, а тому доводи позивача про те, що проценти від суми неповернутого в строк кредиту які відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4 % для картки «Універсальна» є необґрунтованими.
Відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що нарахування позивачем відсотків за ст. 625 ЦК України є неправомірним, оскільки термін дії карточки яка видана ОСОБА_1 закінчується 12/20, проценти за ст. 625 ЦК України нараховані за період з 01.10.2019 року по 12.04.2020 року, тобто до закінчення терміну дії картки та пред`явлення вимог до позивача про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.
З огляду на те, що позивачем не надано належних доказів які б містили умови щодо сплати пені та штрафів за порушення умов кредитного договору, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 11951,99 грн. та штрафів - 500 грн (фіксована частина) та 3957, 18 грн (процентна складова).
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Верховинського районного суду від 15 липня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 вересня 2020 року.

Головуюча                                                         О.В. Пнівчук
Судді:                                                                Г.П. Мелінишин
О.О. Томин