КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                         
єдиний унікальний номер справи №365/377/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/415/2020

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                         У К Р А Ї Н И
 
           07 липня 2020 року   Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
 
                                судді доповідача          -          Білич І.М.
                                суддів                          -          Музичко С.Г., Іванченка М.М.
                                при секретарі               -          Кемському В.В.
                                за участі:   представника прокуратури - Таможньої О.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 08 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Згурівського районного суду Київської області Денисенко Н.О.,
у цивільній справі № 365/377/19 за позовом Першого заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Відділу освіти Згурівської районної державної адміністрації Київської області, Згурівської районної ради Київської області до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 , Яготинської міської ради Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Центр», про визнання недійсними наказів, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору оренди та повернення земельної ділянки,-
 
в с т а н о в и л а : 
 
У липні 2019 року Перший заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом про визнання недійсними наказів, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору оренди та повернення земельної ділянки.
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області № 10-18526/15-16-сг від 06.09.2016 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Згурівської селищної ради Згурівського району Київської області, орієнтовний розмір 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Згодом, наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-5338/15-17-сг від 04.04.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність зазначеної земельної ділянки ОСОБА_1 .
На підставі зазначених наказів Яготинська міська рада Київської області провела державну реєстрацію права власності цієї земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 (рішення від 10.05.2017, індексний номер 35084971).
Вважаючи, що вищенаведені накази підлягають визнанню недійсними, позивач посилався на те, що власником земельної ділянки площею 29,00 га, в межі якої входить у тому числі земельна ділянка ОСОБА_1 , є територіальні громади сіл, селища Згурівського району в особі Згурівської районної ради, а балансоутримувачем - Відділ освіти Згурівської райдержадміністрації. Як на підтвердження вказаної обставини прокурор послався на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2018 року по справі №810/317/17.
Зазначав також, що спірні накази Головного управління прийняті з порушенням вимог ЗК України, оскільки земельну ділянку відведено у приватну власність для ведення особистого селянського господарства без припинення права користування нею в порядку, визначеному законом, а розпорядження землями комунальної власності не відноситься до компетенції Держгеокадастру.  Враховуючи викладене, просив суд: 
-                      визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06.09.2016 № 10-18526/15-16-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою»; 
-                     визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 04.04.2017 №10-5338/15-17-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; 
-                      скасувати рішення Яготинської міської ради від 10.05.2017 року за індексним номером 35084971 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221955100:12:001:0012; 
-                     визнати недійсним договір оренди, укладений 11.05.2017 року між ТОВ «ВП «Центр» та ОСОБА_1 , який зареєстровано 26.06.2017 року державним реєстратором Яготинської міської ради за №35868358, а також скасувати вказане рішення державного реєстратора;
-                      витребувати на користь держави в особі Згурівської районної ради Київської області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 3221955100:12:001:0012, розташовану на території Згурівської селищної ради Згурівського району Київської області.
 
Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 08 листопада 2019 року позовні вимоги задоволені частково.
-                     визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 06.09.2016 № 10-18526/15-16-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою»; 
-                     визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 04.04.2017 №10-5338/15-17-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; 
-                      скасовано рішення Яготинської міської ради від 10.05.2017 року за індексним номером 35084971 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221955100:12:001:0012; 
-                      витребувано на користь держави в особі Згурівської районної ради Київської області з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 3221955100:12:001:0012, розташовану на території Згурівської селищної ради Згурівського району Київської області.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Посилаючись на те, що позивач належним чином не довів факт наявності у територіальних громад сіл, селища Згурівського району в особі Згурівської районної ради будь-яких прав щодо спірної земельної ділянки. Зокрема, відповідач вважав, що до отримання ним у власність земельної ділянки з кадастровим номером 3221955100:12:001:0012 та після ліквідації постійного користувача земельною ділянкою - Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей сиріт і дітей позбавлених батьківського піклування, остання перебувала у державній власності без обтяження правами будь-яких третіх осіб, а тому оскаржувані рішення Держгеокадастру в повній мірі відповідають вимогам закону.
Зазначаючи, що обставини щодо передачі земельної ділянки площею 29,0 га Київською обласною радою Згурівській районній раді, що були встановлені судом у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року №810/317/17, спростовуються  рішенням Київської обласної ради від 17.09.2013 №681-34-VІ разом з додатками, актом приймання-передачі майна, затвердженого рішенням Згурівської районної ради від 28.11.2013 №261-34-VІ, за якими у переліку майна відсутня земельна ділянка площею 29,0 га, а отже право комунальної власності на спірну земельну ділянку не виникло.
 
Відповідач: ГУ Держгеокадастру у Київській області також оскаржив у апеляційному порядку рішення Згурівського районного суду Київської області від 08 листопада 2019 року однак вказана апеляційна скарга, ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року  була визнана неподаною та повернута заявнику.
 
Бориспільська місцева прокуратура Київської області подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
 
У судовому засіданні представник позивача не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.
Інші учасники, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, доказів поважності причин неявки суду не надали.
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності  осіб, що не з`явилися в судове засідання у відповідності до положень ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів  вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області № 10-18526/15-16-сг від 06.09.2016 року ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Згурівської селищної ради Згурівського району Київської області, орієнтовний розмір 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області №10-5338/15-17-сг від 04.04.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність зазначеної земельної ділянки ОСОБА_1 .
На підставі зазначених наказів, Яготинська міська рада Київської області провела державну реєстрацію права власності  земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 (рішення від 10.05.2017, індексний номер 35084971).
 
Задовольняючи позовні вимоги про скасування вказаних наказів та витребування земельної ділянки на користь держави, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ Держгеокадастру, приймаючи оспорювані рішення, вийшло за межі наданих йому законом повноважень.
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач  виходив з того він є власником земельної ділянки площею 2, 0 га, яка знаходиться в межах колишньої земельної ділянки площею 29, 0 га, та перебувала в постійному користуванні Згурівської спеціалізованої загальноосвітньої школи - інтернату 1-11 ступенів для дітей - сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, до моменту її ліквідації у 2013 році на підставі рішення Київської обласної ради. Відтак, на  момент  надання йому земельної ділянки вона рахувалася як землі державної власності. Відповідно до  п. 4 ст. 122 ЗК України органом, уповноваженим передавати земельні ділянки сільськогосподарського  призначення державної власності у власність або користування є центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи, а саме Головне Управління Держгеокадастру. А так як зазначені норми права не передбачають можливості альтернативної реалізації прав  на землі сільськогосподарського призначення іншими органами державної влади або місцевого самоврядування, то скаржник ( ОСОБА_1 ) вважав, що в установленому порядку звернувся з відповідним клопотанням до розпорядника земель державної власності.  І який на підставі та в межах своїх повноважень здійснив функції власника та передав земельну ділянку  йому у власність.
 
Колегія суддів вважає, що  доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до спростування обставин, встановлених судовими рішеннями, які є преюдиційними та не підлягають доказуванню в даній справі. 
 
Рішенням 15 сесії 21 скликання Згурівської селищної ради від 30 квітня 1994 року Згурівській допоміжній школі-інтернату надано у постійне користування для організації підсобного господарства земельну ділянку площею 29,0 га в межах згідно з планом землекористування, про що видано Державний акт на право постійного користування землею.
Відповідно до інформації, наданої Відділом Держгеокадастру у Згурівському районі, у 1993 році Київським відділенням Інституту землеустрою розроблено проект відведення земельної ділянки для організації підсобного господарства Згурівській допоміжній школі-інтернату за рахунок земель запасу Згурівської селищної ради та розроблений технічний звіт по перенесенню в натуру проекту відведення цієї земельної ділянки, яким було встановлено межі земельної ділянки та винесені в натуру із встановленням межових знаків. Кадастровий номер земельній ділянці не було надано.
На підставі п. 6 рішення Київської обласної ради від 17.09.2013 року № 681-34-VІ «Про деякі питання передачі майна Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи -інтернату 1 -11ступенів для дітей - сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування безоплатно буде передано майно, що знаходиться на балансі зазначеної школи -інтнернату із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області до спільної власності територіальних громад сіл та селища Згурівського району.
Згідно з п. 9 цього рішення, право спільної власності на майно, визначене п. 6 рішення, виникає у територіальних громад Згурівського району в особі Згурівської районної ради з моменту підписання акта приймання-передачі.
Школа -інтернат користувалася земельною ділянкою, площею 29 га, розташованою на території  Згурівської селищної ради Київської області на підставі  Державного акту на право постійного користування землею.
Рішенням від 04.07.2013 року № 202-30-VI «Про прийняття у спільну власність територіальних громад сіл, селища Згурівського району майнового комплексу Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області прийнято у спільну власність  територіальних громад сіл, селища Згурівського району Київської області майновий комплекс школи -інтернату.
Рішенням від 29.10.2013 року № 240-33-VI Згурівська районна рада безоплатно передала майно, що знаходиться на балансі школи-інтернату, із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області до спільної власності територіальних громад сіл та селищ Згурівського району згідно з додатком 5 до рішення Київської обласної ради від 17.09.2013 року № 681-34-VI на баланс Відділу освіти Згурівської районної державної адміністрації.
Рішенням № 261-34-VI від 28.11.2013 року Згурівська районна рада затвердила акт приймання-передачі майна школи-інтернату із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Згурівського району на баланс Відділу освіти Згурівської районної державної адміністрації. Згідно з п. 2 додатку 5 Акту приймання-передачі майна школи-інтернату на баланс Відділу освіти передано земельну ділянку загальною площею 29,0 га для ведення організації підсобного господарства.
 
Тобто балансоутримувачем виступав Відділ освіти. Разом з тим, з 2009 року цю земельну ділянку без відповідних документів використовувало та обробляло ФГ «Кузьмич».
 
Під час виконання завдання прокуратури Київської області № 08-801 вих-16 від 07.07.2016 року щодо стану додержання органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування вимог Закону України «Про охорону дитинства» щодо збереження мережі закладів освіти, лікувальних та оздоровчих закладів, відчуження їх майна, земельних ділянок, використання приміщень для цілей, не пов`язаних з освітніми, лікувальними, оздоровчими процесами та дозвіллям дітей, законності використання коштів на їх утримання», яке надійшло до Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури 14.07.2016 року, Бориспільською місцевою прокуратурою 13.09.2016 року, з метою витребування з незаконного користування спірної земельної ділянки площею 29,0 га було направлено до Господарського суду Київської області позовну заяву до фермерського господарства «Кузьмич», треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог: Відділ освіти Згурівської районної державної адміністрації, Згурівська районна державна адміністрація про визнання недійсним договору про спільне використання землі від 11.02.2010 рокута зобов`язання вчинити певні дії.
 
На підставі рішення Господарського суду від 11.11.2016 року у справі № 911/3042/16, яке набрало законної сили, 02.11.2017 року було складено акт приймання-передачі земельної ділянки, загальною площею 29,0 га, яким ФГ «Кузьмич» повернуло земельну ділянку площею 29,0 га Відділу освіти Згурівської районної державної адміністрації (т.1 а.с.190-196).
Окрім того, постановою Київського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі № 810/317/17 встановлено, що фактичним користувачем земельної ділянки площею 29,0 га та зацікавленою особою в її отриманні у постійне користування є Відділ освіти Згурівської районної державної адміністрації, у якого відсутні належні правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку.
 
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Тобто судовими рішеннями встановлено факт того, що держава в особі Згурівської районної ради є власником земельної ділянки, площею 29,0 га ( комунальна власність) тому цей факт має преюдиційне значення.
 
Відтак, доводи апеляційної скарги, щодо небеззаперечності  встановлення обставин передачі земельної ділянки, яка начебто відбулась між Київською обласною радою та Згурівською районною радою у постановах Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2017 року і Київського  адміністративного апеляційного суду від 21.02.2018 року № 810/317/17, на які посилається позивач та яка прийнята Згурівським районним судом як обставина, що не підлягає доказуванню , - на думку  колегії суддів, не  можуть бути підставою для скасування судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 звертався з клопотанням до Головного  управління Держгеокадастру у Київській області, яке є розпорядником земель державної власності та надало дозвіл останньому на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність  земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Згурівської селищної ради Згурівського району Київської області, орієнтовним розміром 2.000 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства ( яка знаходиться  в межах земельної ділянки площею 29,0 га).
 
Наказом Головного управління Держгеокадастру в Київській області від 04.04.2017 року № 10 -5338/15-17-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_1 площею 2.0000 га.
Рішенням Яготинської міської ради Київської області від 10.05.2017 року за індексним номером  35084971 проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221955100:12:001:0012, яка в подальшому ним була передана в оренду ТОВ ВП «Центр» у відповідності до інформації з Державного  реєстру речових прав.
 
Суд першої інстанції задовольняючи вимоги  позивача вважав, що  накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області прийняті з порушенням вимог ст.ст. 29, 116,118,122, 141 -145 ЗК України, оскільки земельну ділянку відведено у  приватну власність для ведення особистого селянського господарства без припинення права користування нею в порядку, визначеному законом та розпорядження землями комунальної власності не відноситься до компетенції управління. 
  У той же час, відповідач в апеляційній скарзі вказував на те, що Конституційний Суд України в п.5 мотивувальної частини рішення  від 16.04.2009 року № 7 -рп/2009 зазначав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст приймають  нормативні та ненормативні акти. Відтак, не можуть бути скасовані оскаржувані позивачем рішення  так як належать  до актів, які передбачають конкретні приписи, є  індивідуальними нормативно - правовими  актами та застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.
 
Колегія суддів вважає, що скаржником  при цьому не взято до уваги п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру яким визначено, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр).
 
Відповідно до ст.15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить: а) внесення в установленому порядку пропозицій щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин; б) участь у розробленні та виконанні державних, галузевих, регіональних та місцевих програм з питань регулювання земельних відносин, раціонального використання земель, їх відтворення та охорони, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, у проведенні моніторингу земель, територіальному плануванні; в) організація проведення робіт, пов`язаних із реалізацією земельної реформи; г) проведення відповідно до законодавства моніторингу земель та охорони земель; ґ) ведення та адміністрування Державного земельного кадастру; д) участь у державному регулюванні планування територій; е) проведення державної експертизи землевпорядної документації; є) здійснення заходів щодо вдосконалення порядку ведення обліку і підготовки звітності з регулювання земельних відносин, використання та охорони земель, формування екомережі; є-1) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; ж) вирішення інших питань, визначених законами України та покладених на нього актами Президента України.
Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Відповідно до  ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
 
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі № 810/317/17, зокрема, встановлено, що фактичним користувачем земельної ділянки площею 29,0 га та зацікавленою особою в її отриманні у постійне користування є Відділ освіти Згурівської районної державної адміністрації, проте у останнього відсутні належні правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку.
В силу положень ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Згідно зі ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 29,0 га у Згурівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІ ступенів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування виникло у зв`язку з ліквідацією останньої.
Згурівська районна рада будь-яких рішень щодо земельної ділянки, площею 29,0 га, у межах якої знаходиться спірна земельна ділянка площею 2,0 га про припинення права власності чи права користування нею не приймала.
 
Колегія суддів вважає, що за таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що передача земельної ділянки, яка входить до складу земельної ділянки площею 29,0 га, відбулось без припинення права користування нею  у  порядку  визначеному законом.
Відтак, звернення  ОСОБА_1 із відповідним клопотанням до Головного Управління Держгеокадастру, яке є розпорядником земель державної власності та подальша еєстрація право власності  на спірну земельну ділянку, площею 2,0 га, що знаходиться в межах земельної ділянки площею 29, 0га, і належить до  земель комунальної власності було помилковим, так як право передати її у власність або у користування належить виключно територіальній громаді.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Враховуючи, що  у Головного Управління Держгеокадастру  у Київській області були відсутні повноваження надавати дозвіл на розроблення документації та затверджувати документацію із землеустрою, а також надавати спірну земельну ділянку у власність, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання їх недійсними, як і скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 є  правомірними та такими, що повністю узгоджуються як з матеріалами справи так і нормами діючого законодавства.
 
Щодо  заявлених  позивачем вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння, то кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар. 
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України).
 
Натомість, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі ст. 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч.3 ст. 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (ч.ч. 1-3 ст. 388 ЦК України).
У ході розгляду справи встановлено, що земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, а ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, який набув земельну ділянку на підставі оскаржуваних рішень.
Відтак, держава  має право витребування від ОСОБА_1 земельної ділянки, яка вибула з володіння держави поза її волею згідно рішення  ГУ Держгеокадастру, яке не мало права відчужувати цю ділянку.
Повернення у державну(комунальну) власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. 
Враховуючи обставини справи та зазначені правові норми, судова колегія не вбачає невідповідності втручання держави у право власності громадянина критеріям правомірного втручання у право особи на мирне володіння майном.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що  рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.     

 

 

 
Керуючись ст.ст.368, 372, 374,375, 381 -384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
                                                                       п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Згурівського районного суду Київської області від 08 листопада 2019 року  залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
            Повний текст постанови виготовлено  10 липня 2020 року.    

            Суддя-доповідач:            
 
Судді: