ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3631/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Лічевецького І.О.,
                                                          Шурка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України, в якому просило: 
- скасувати податкове повідомлення-рішення №0017714204 від 18.12.2018, винесене Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби;
- скасувати рішення Державної фіскальної служби України № 7921/6/99-99-11-06-01-25 від 18.02.2019 про результати розгляду скарги Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про залишення без змін винесеного Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби податкового повідомлення-рішення № 0017714204 від 18.12.2018.
Позов обґрунтовано тим, що Публічне акціонерне товариство «Центренерго» не погоджується з податковим повідомленням-рішенням Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 18.12.2018 №0017714204 та із рішенням Державної фіскальної служби України від 18.02.2019 №7921/6/99-99-11-06-01-25, оскільки відповідно до абз. 4 частини четвертої ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,    податків і зборів (обов`язкових платежів). 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №0017714204 від 18.12.2018. В іншій частині позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі Офіс великих платників податків Державної податкової служби, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дія мораторію на спірні правовідносини не поширюються, так як реєстрація податкових накладних відбулась після 2004 року. 
Звертає увагу, що норма Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» чітко зазначає, що дія мораторію поширюється лише на грошові зобов`язання, термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і заборона нарахування неустойки під час дії мораторію теж застосовується лише до зазначених грошових зобов`язань.
Вказує, що згідно з практикою Верховного Суду мораторій поширує свою дію лише на конкурсну заборгованість та не поширює свою дію на поточну. Поточні вимоги кредиторів боржника знаходяться у вільному правовому режимі до визнання боржника банкрутом.
Крім того, у апеляційній скарзі апелянт просить замінити відповідача - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби на Офіс великих платників податків Державної податкової служби.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби шляхом його приєднання до Офісу великих платників податків Державної податкової служби.  
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної податкової служби» від 21 серпня 2019 року № 682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає клопотання апелянта таким, що підлягає задоволенню, тому слід замінити сторону - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби на його правонаступника - Офіс великих платників податків Державної податкової служби.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що позивач є виробником електричної енергії, здійснювало постачання електричної енергії та станом на 01 січня 2016 року мало податковий борг з податку на додану вартість.
Відтак, висновок суду першої інстанції стосовно існування заборони на застосування санкцій до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» є правомірним.
Звертає увагу на позицію Верховного Суду України, згідно якої протягом дії мораторію неустойка за невиконання поточних грошових зобов`язань не нараховується.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації податкових накладних Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в Єдиному реєстрі податкових накладних за період з січня 2017 року по жовтень 2018 року.
За результатами камеральної перевірки, Офісом великих платників податків складено акт № 3767/2S-10-42-04/22927045 від 23.11.2018 (надалі - Акт перевірки), яким встановлено порушення ПАТ «Центренерго» вимог п.201.10 ст.201 розділу V Податкового кодексу України, а саме: реєстрацію податкових накладних з порушенням законодавчо встановлених термінів на загальну суму ПДВ 87 025, 98 грн.
На підставі Акту перевірки, Офісом великих платників податків прийнято податкове-повідомлення рішення №0017714204 від 18.12.2018, яким нараховано ПАТ «Центренерго» штраф у розмірі 13 228 96 грн за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних визначених ст.201 Податкового кодексу України, з яких:
- за затримку реєстрації податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 122 922, 24 грн. застосовано штраф у розмірі 10% - 12 292, 24 грн.
- за затримку реєстрації податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 4 683, 60 грн. застосовано штраф у розмірі 20% - 936, 72 грн.
У подальшому, Державною фіскальною службою України винесено рішення №7921/6/99-99-11-06-01-25 від 18.02.2019, яким скаргу ПАТ «Центренерго» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення №0017714204 від 18.12.2018 - без змін.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що застосування штрафних санкції за порушення строків реєстрації податкових накладних є незаконним у зв`язку із порушенням справи про банкрутство ПАТ «Центренерго» та прямою забороною протягом часу дії мораторію застосовувати до платника податків штрафи за порушення податкового законодавства у відповідності до норм попередньої редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тому наявні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення №0017714204 від 18.12.2018.
Разом з тим, оскаржуване рішення ДФС України про результати розгляду скарг не породжує саме по собі настання юридичних наслідків для позивача, тому суд вважає, що скасування даного рішень не є належним способом захисту порушеного права, відтак позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (пункт 201.1 статті 201 ПК України).
Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними, при цьому це право платник має незалежно від часу внесення платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних до Реєстру. 
Відповідно до пункту 111.2 статті 111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Так, пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України встановлено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних / розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів.
Виходячи зі змісту наведених норм ПК України, порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН є податковим правопорушенням, за яке законом передбачена фінансова відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій.
З матеріалів справи вбачається, що податковим органом нараховано ПАТ «Центренерго» штраф у розмірі 13 228 96 грн за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних визначених ст.201 Податкового кодексу України, з яких:
- за затримку реєстрації податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 122 922, 24 грн. застосовано штраф у розмірі 10% - 12 292, 24 грн.
- за затримку реєстрації податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 4 683, 60 грн. застосовано штраф у розмірі 20% - 936, 72 грн.
У той же час, позивач звертає увагу, що відповідач був позбавлений права застосовувати відносно нього штрафи, передбачені ст. 120-1 Податкового кодексу України, з огляду на Закон України від 09 листопада 2017 року №2198-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо стабілізації розрахунків на Оптовому ринку електричної енергії України» (далі по тексту - Закон №2198-VIII).
Так, пунктом 4 Закону №2198-VIII підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 62 такого змісту: 
«Тимчасово, до 01 липня 2018 року, не застосовуються штрафи, передбачені статтею 120-1, статтею 126 цього Кодексу (в частині податку на додану вартість), та не нараховується пеня, встановлена підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 цього Кодексу (в частині податку на додану вартість), до виробників електричної енергії, що здійснюють постачання електричної енергії державному підприємству «Енергоринок» та станом на 1 січня 2016 року мали податковий борг з податку на додану вартість, в тому числі розстрочений та/або відстрочений.
Перелік виробників електричної енергії, на яких поширюється дія цього пункту, та Перелік податкових накладних, складених такими виробниками електричної енергії з 1 липня 2015 року та не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджуються Кабінетом Міністрів України».
У подальшому, на виконання виког пункту 62 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06 червня 2018 року №449 (далі по тексту - Постанова №449), якою затверджено:
- перелік виробників електричної енергії, що здійснюють постачання електричної енергії державному підприємству «Енергоринок» та станом на 1 січня 2016 року мали податковий борг з податку на додану вартість, в тому числі розстрочений та/або відстрочений, згідно з додатком 1;
- перелік податкових накладних, складених з 1 липня 2015 року виробниками електричної енергії, що здійснюють постачання електричної енергії державному підприємству «Енергоринок» та станом на 1 січня 2016 року мали податковий борг з податку на додану вартість, в тому числі розстрочений та/або відстрочений, та не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, згідно з додатком 2.
Відповідно до вказаної Постанови №449 Публічне акціонерне товариство «Центренерго» включене до переліку виробників електричної енергії, що здійснюють постачання електричної енергії державному підприємству «Енергоринок» та станом на 1 січня 2016 року мали податковий борг з податку на додану вартість.
При цьому, судом першої інстанції вірно відмічено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 в адміністративній справі №826/13172/18 встановлено, що ПАТ «Центренерго» повністю підпадає під критерії п.62 підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, так як: станом на 1 січня 2016 року мало податковий борг з податку на додану вартість; є виробником електричної енергії; здійснює постачання електричної енергії ДП «Енергоринок»; ввійшло в Перелік виробників електричної енергії, на яких поширюється дія цього пункту згідно Постанови Кабінету Міністрів України №449.
Разом з тим, з розрахунку штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в ЄРПН вбачається, що податкові накладні, граничні строки реєстрації яких було пропущено, були виписані у період з 01.01.2017 по 30.09.2018.
Тобто, податкові накладні №122/3 від 31.08.2018 та №7 від 30.09.2018 були виписані та зареєстровані з порушенням строку вже після 01.07.2018.
Відтак, вказані посилання позивача судом першої інстанції було вірно відхилено.
Окрім того, обгрунтовуючи свою позицію щодо неправомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивач посилається на неправомірність нарахування штрафних санкцій в період дії мораторію у зв`язку з порушенням справи про банкрутство ПАТ «Центренерго», що було враховано судом попередньої інстанції під час винесення рішення.
Як свідчать матеріали справи, 09 лютого 2004 року Господарським судом м. Києва у відношенні ПАТ «Центренерго» порушено справу № 15/76-б (далі № справи змінено на 15/76-б-43/624-б) про банкрутство і одночасно, відповідно до вимог статті 12 попередньої редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до закінчення провадження у справі. 
При цьому, на момент виникнення спірних правовідносин, розгляд справи про банкрутство ПАТ «Центренерго» тривав, втім ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.08.2019 у справі № 15/76-б-43/624-б клопотання Фонду державного майна України про припинення провадження у справі задоволено, провадження у справі № 15/76-б-43/624-б про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (ідентифікаційний код 22927045) закрито, припинено дію мораторію, вирішено інші процесуальні питання.
Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, на час винесення ухвали про порушення справи банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.
Крім того, у статті 1 визначено, що конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.
Відтак, якщо податкові зобов`язання набули статусу угоджених до дня порушення провадження у справі про банкрутство та до введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, такі зобов`язання є конкурсними, а не поточними.
У силу вимог частини четвертої статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, на час винесення ухвали про порушення справи банкрутство) мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. 
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).
Згідно частини сьомої вказаної статті дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.
Наведені норми регулюють правовідносини, що виникли між боржником і кредиторами у зв`язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов`язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів. 
У той же час, не змінилося правове регулювання правового режиму мораторію на задоволення вимог кредиторів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону № 4212-VI, чинній з 19 січня 2013 року.
Абзацами третім, четвертим частини третьої статті 19 вказаного Закону встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
При цьому, частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.
Системний і порівняльний аналіз наведених норм свідчить, що правове регулювання застосування до боржника, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом, штрафних (фінансових) санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) під час мораторію на задоволення вимог кредиторів із набранням чинності Законом № 4212-VI не змінилося, а встановлена цими правовими нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, який співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). Підтвердженням цього є законодавче визначення поняття мораторію, яке включає в себе: 1) зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство зобов`язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію; 2) припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань. До таких заходів відносяться неустойка (штраф, пеня), інші штрафні (фінансові) санкції, стосовно нарахування (застосування) яких і встановлено заборону.
Таке тлумачення норм, якими встановлено правий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів, відповідає суті мораторію: він вводиться господарським судом одночасно із порушенням справи про банкрутство, а відтак стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.
Оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли (термін виконання яких настав) після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення. Підставою для припинення нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших видів санкцій за всіма видами заборгованості боржника є прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, що визначено нормою абзацу п`ятого частини першої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону № 4212-VI (абзац четвертий частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», чинній до 19 січня 2013 року).
Про послідовність та незмінність позиції законодавця в регулюванні питання відповідальності боржника, який перебуває в судовій процедурі банкрутства, свідчать і норми статей 41, 59 Кодексу України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року №2597-VIII, з набранням чинності яким з 21 жовтня 2019 року втратив чинність Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які за змістом аналогічні нормам статей 19, 38 вказаного Закону .
Отже, встановлена нормою абзацу четвертого частини четвертої  статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній до 19 січня 2013 року) заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Такий правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 2340/4157/18 та у постанові від 10 грудня 2019 року у справі 2340/4387/18.
З матеріалів справи вбачається, перевірка діяльності позивача охоплювала період з 01.01.2017 по 30.09.2018, протягом якого були виписані податкові накладні, граничні строки реєстрації яких було пропущено, тобто грошове зобов`язання з нарахування штрафних санкцій, визначене контролюючим органом, виникло у позивача після введення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли (термін виконання яких настав) після введення мораторію, тому позовні вимоги в частині    скасування податкового повідомлення-рішення №0017714204 від 18.12.2018 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Аналогічна правова позиція була також висловлена Верховним Судом у постанові від 23.04.2020 у справі №813/3342/16.
У той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування рішення Державної фіскальної служби України № 7921/6/99-99-11-06-01-25 від 18.02.2019 про результати розгляду скарги публічного акціонерного товариства «Центренерго» про залишення без змін винесеного Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби податкового повідомлення-рішення № 0017714204 від 18.12.2018, оскільки оскаржуване рішення ДФС України про результати розгляду скарг не породжує саме по собі настання юридичних наслідків для позивача, тому скасування даного рішень не є належним способом захисту порушеного права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Замінити відповідача у справі - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби на його правонаступника - Офіс великих платників податків Державної податкової служби.
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог. 
У цій частині прийняти нову постанову, у задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
В іншій частині - рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року залишити бе змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            О.І. Шурко