У Х В А Л А 
Іменем України
30 червня 2020 року
м. Київ
справа № 2-569/2006
провадження № 61-9153ск 20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Нор Надії Миколаївни, Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання недійсним договору міни, визнання переважного права на продану частку, перевід права покупця та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Нор Н.М., Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання права власності на приміщення, усунення перешкод та вселення,
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2006 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 жовтня 2006 року та ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 12 листопада 2007 року (як касаційною інстанцією) позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано удаваним договір міни приміщення під літ.1-1 пл.18,4 м.кв. по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Нор Н.М.
Визнано вказану угоду договором купівлі-продажу відповідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купив приміщення кімнати площею 18,4 м.кв. під літ 1-1 в будинку АДРЕСА_1 за ціною 7 400 грн.
В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.
Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на приміщення кімнати пл..18,4 кв .м., позначену літ.1-1, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 .
Зобов`язвно ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 в користуванні приміщенням кімнати пл..18,4 кв.м., позначеної літ. 1-1, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 .
В січні 2008 року ОСОБА_2 подав заяву про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2006 року за нововиявленими обставинами.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_3 помер.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2009 року заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2006 року за нововиявленими обставинами передано на розгляд в Залізничний районний суд м. Львова.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2009 року залучено до участі у справі замість ОСОБА_3 в якості правонаступників ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 грудня 2009 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2006 року за нововиявленими обставинами відмовлено.
24 квітня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2006 року та просила скасувати це судове рішення.
Ухвалою Львівського апеляційного суду 12 травня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2006 року, оскільки апеляційна скарга була подана після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення ( 10 років).
Апеляційний суд виходив з того, що   ОСОБА_1 була  обізнаною про наявність в суді заяви про перегляд рішення Личаківського районного суду                         м. Львова від 14 червня 2006 року з 24 листопада 2009 року (дата отримання копії ухвали про залучення до участі у справі як правонаступника                                     від 12 листопада 2009 року), не скористалася своїм правом на оскарження рішення, та подала апеляційну скаргу лише по спливу більше десяти років.
17 червня 2020 року, засобами поштового зв`язку,  до Верховного Суду подана касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 травня 2020 року, в якій скаржник просить скасувати це судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Згідно зі статтею 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Львівський апеляційний суд постановив ухвалу 12 травня 2020 року, повний текст якої було виготовлено в той же день та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі 15 травня 2020 року, тобто останній день оскарження припадав на 15 червня 2020 року, а зі скаргою ОСОБА_1 звернулась лише 17 червня 2020 року.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID - 19» від 11 березня         2020 № 211 з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» від 25 березня 2020 № 239 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та продовжено карантин до 24 квітня 2020 року на усій території України.
Відповідно до пункту 12 розділу І Закону України від 30 березня 2020 року                                № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 наступного змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
Ураховуючи те, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено                          12 травня 2020 року, закінчення тридцятиденного строку на касаційне оскарження такого рішення припадає у період дії карантину, Верховний Суд вважає, що пропущений строк ОСОБА_1 на оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 12 травня 2020 року продовжується в силу закону.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково вважав, що їй було вручено копію ухвали Залізничного районного суду м. Львова                                      від 12 листопада 2009 року, згідно поштового повідомлення та повідомлено про судовий розгляд, який відбувся 10 грудня 2009 року, оскільки дані обставини не відповідають дійсності та поштове повідомлення особисто їй не було вручено.
Вважає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази про те, що їй було відомо про залучення її до участі у справі на стадії перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами справи як процесуального правонаступника, що відповідно до статті 79 ЦПК України не дає можливості встановити дійсні обставини справи.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга подана 24 квітня 2020 року, то Апеляційний суд керувався нормами ЦПК України   у редакції, що діє з 15 грудня 2017 року з наступними змінами.
Зазначене відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Згідно із частинами третьою та четвертою статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції врахував вимоги наведених норм закону, перевірив доводи заявника, на які вона посилалась як на підставу пропуску строку на апеляційне оскарження та правильно зазначав, що ОСОБА_1 була залучена до участі у справі як правонаступник свого батька ОСОБА_3 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада                               2009 року. Копію зазначеної ухвали ОСОБА_1 отримала особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення в матеріалах справи.
ОСОБА_1 була залучена до участі у справі у передбаченому процесуальним законом порядку та повідомлена про розгляд справи належним чином, зазначений у п.1 ч.2 ст.358 ЦПК України. Випадок (подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) на неї не поширюється, а тому апеляційний суд правильно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення (більше 10 років).
Доводи касаційної скарги не спростовують викладених в оскаржуваному судовому рішенні висновків з огляду на таке.
Питання про поновлення строку для вчинення процесуальної дії вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. 
Обов`язок доказування і подання доказів визначено статтею 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Водночас за змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, що з 24 листопада 2009 року (дата отримання копії ухвали про залучення до участі у справі як правонаступника від 12 листопада 2009 року) ОСОБА_1 , була обізнаною про наявність в суді заяви про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 червня 2006 року, проте не скористалася своїм правом на оскарження рішення, та подала апеляційну скаргу лише після спливу більше десяти років.
Доводи касаційної скарги спростовані в ухвалі апеляційного суду та надано їм правову оцінку, а тому касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Нор Надії Миколаївни, Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання недійсним договору міни, визнання переважного права на продану частку, перевід права покупця та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Нор Н.М., Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання права власності на приміщення, усунення перешкод та вселення відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                             В. М. Сімоненко
 
                                                                                           С. Ю. Мартєв
 
                                                                                           Є. В. Петров