Постанова 
Іменем України 
 
21 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 712/3823/18
провадження № 61-8388св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,                  Коротуна В. М.,               
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 ,
представник позивача - ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_4 ,
представник відповідача - ОСОБА_5 ,
третя особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Старовойтова Л. В.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у складі судді Пироженка В. Д. від 24 січня 2019 року та постанову апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Пономаренка В. В., Фетісової Т. Л. від 02 квітня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя  особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Старовойтова Л. В., про визнання недійсною та скасування заяви.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , опікуном якої на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2015 року призначено ОСОБА_1 , є власником 7/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Іншим співвласником домоволодіння з часткою 3/10 є ОСОБА_4 . Рішенням Черкаської міської ради від 15 вересня 1955 року № 664а за вказаним домоволодінням закріплена у постійне користування земельна ділянка площею 0,1124 га, по фактичному користуванню площа земельної ділянки становить 0,0605 га.
У березні 2016 року ОСОБА_1 виявила у ОСОБА_2 копію нотаріально посвідченої заяви від 23 вересня 2010 року, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про визначення та погодження розподілу земельної ділянки, яка знаходиться на АДРЕСА_1 . Відповідно до плану розподілу земельної ділянки загальна площа земельної ділянки становить 605 кв. м, земельна ділянка ОСОБА_4 - площею 294 кв. м, земельна ділянка - ОСОБА_2 площею 311 кв. м.
Однак, ОСОБА_1 крім вказаної заяви знайшла і копію заяви              ОСОБА_2 від 06 вересня 2004 року адресовану до Черкаської міської ради з проханням передати їй у приватну власність присадибну ділянку площею 397,6 кв. м, яка вказує на волевиявлення ОСОБА_2 приватизувати саме 397,6 кв. м. По причині неможливості усвідомлювати свої дії та керувати ними 23 вересня 2010 року ОСОБА_2 підписала нотаріально посвідчену заяву, за якою у її користування відійшло лише 311 кв. м.
Вказана заява від 23 вересня 2010 року стала підставою для виготовлення плану меж земельної ділянки, що є обов`язковою складовою технічної документації із землеустрою, на підставі якої   ОСОБА_4 було передано у власність земельну ділянку площею                       294 кв. м. 
Посилаючись на те, що під час вчинення нотаріальної дії 23 вересня                     2010 року не було дотримано вимог, які необхідні для чинності правочину, оскільки ОСОБА_2 станом на 23 вересня 2010 року була недієздатною особою, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 26 від 20 січня 2017 року, просила визнати недійсною та скасувати заяву від 23 вересня 2010 року, підписану   ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л. В., зареєстровану у реєстрі за № 3971.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року позов  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_2 , задоволено. 
Визнано недійсною та скасовано заяву від 23 вересня 2010 року, підписану ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , посвідчену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу                      Старовойтовою Л. В. та зареєстровану у реєстрі за № 3971. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час вчинення нотаріальної дії 23 вересня 2010 року, не було дотримано вимог передбачених статтею 203 ЦК України, оскільки одна із сторін правочину, а саме, ОСОБА_2 , на момент вчинення правочину була недієздатною, що є підставою для визнання такого правочину недійсним.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року апеляційну скаргу  ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси м. Черкаси від 24 січня 2019 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
У квітні 2019 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,   у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та відмовити у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що правовою підставою позову позивач зазначила частину третю статті 203 та статтю 215 ЦК України, тобто у зв`язку із відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_2 на підписання оспорюваної заяви. Щодо недотримання вимог статті 225 ЦК України, на яку послався суд як на правову підставу позову, то позовна заява не містить жодних обґрунтувань та мотивації. Крім того, стаття 225 ЦК України стосується лише дієздатних осіб, а ОСОБА_2 на момент підписання заяви                     23 вересня 2010 року не була визнана недієздатною. Крім того, заява від 23 вересня 2010 року не є правочином в розумінні статті 202 ЦК України, а тому не може бути визнана недійсною на підставі статті 215 ЦК України та не може бути скасована. Рішення суду не містить правового обґрунтування порушення законних прав та інтересів позивача, оскільки розподіл земельної ділянки здійснений з урахуванням ідеальних часток співвласників домоволодіння.  
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
У червні 2019 року представник ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.  
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                        10 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 712/3823/18 з Соснівського районного суду м. Черкаси. Зупинено  дію рішення Соснівського районного суду                     м. Черкаси від 24 січня 2019 року та постанови апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що  ОСОБА_2 є власником 7/10 частини житлового будинку   АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 є власником 3/10 його частини. 
Рішенням Черкаської міської ради від 15 вересня 1955 року № 664а за вказаним домоволодінням була закріплена у постійне користування земельна ділянка площею 0,1124 га. По фактичному користуванню розмір земельної ділянки по обмірам КП «Земля» становить 0,0605 га, по даним БТІ - 0,0568 га.
23 вересня 2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л. В. за номером в реєстрі 3971, посвідчено заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , відповідно до якої сторони надали згоду на визначення і погодження розподілу земельної ділянки, яка знаходиться на  АДРЕСА_1 , згідно плану розподілу земельної ділянки, який додається до заяви.
Згідно вказаного плану розподілу земельної ділянки на                                                АДРЕСА_1  загальна площа земельної ділянки                     605 кв. м, з них площа земельної ділянки ОСОБА_4 - 294 кв. м, площа земельної ділянки ОСОБА_2 - 311 кв. м.
Пунктом 1.4. рішення Черкаської міської ради від 09 червня 2011 року                         № 2-591 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність» ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 земельна ділянка площею 294 кв. м. надана у власність, на яку 20 грудня 2011 року  ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку.
09 жовтня 2015 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_2 визнана недієздатною та їй призначено опікуна                    ОСОБА_1 .
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до                              08 лютого 2020 року.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.  Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.
Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.
Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.
Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, та постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 359/3849/14-ц.
Установлено, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 26 від 20 січня 2017 року, яка проводилася у справі № 712/4731/16-ц,    ОСОБА_2 станом на 23 вересня 2010 року, тобто на момент юридично значимих дій «виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді органічного психічного розладу, що виник внаслідок хронічної гіпертонічної, атеросклеротичної дисциркуляторної енцефалопатії з недостатністю III ступеню та внаслідок перенесеного геморагічного інсульту (01.07.2005 року) з крововиливом у лівий бічний мозковий шлуночок (та наступним його оперативним видаленням) з домінуючим вираженими емоційно-вольовими, мнестично-інтелектуальними розладами, що позбавляло її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними у вказаний період часу (тобто станом на 23 вересня 2010 року)».
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого  погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, встановивши, що позивачем доведено обставини, що в момент підписання заяви від 23 вересня 2010 року ОСОБА_2  не усвідомлювала свої дій та не могла ними керувати, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до частини першої                статті 225 ЦК України такий правочин є недійсним.
Доводи касаційної скарги про те, що суд помилково застосував до спірних правовідносин приписи статті 225 ЦК України, яким позивач не обґрунтовувала підстави позову, є неспроможними, оскільки у постановах від 04 грудня 2019 у справі № 917/1739/17 (провадження                12-161гс19) та від 25 червня 2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини,  самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. 
Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу.
Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Оскільки оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 травня 2019 року було зупинено  дію рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року та постанови апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому дія вказаних судових рішення підлягає поновленню.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року та постанову апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від                         24 січня 2019 року та постанови апеляційного суду Черкаської області від 02 квітня 2019 року.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                        М. Є. Червинська
 
                                                                                                С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                В. М. Коротун