ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" липня 2020 р.           Справа№ 910/17115/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Мальченко А.О. 
 
Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,
За участю представників сторін
від позивача - не з`явились,
від відповідача - не з`явились,
розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця Кривулі Сергія Володимировича 
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 (повний текст рішення складено 19.03.2020)
у справі №910/17115/19 (суддя Грєхова О.А.)
За позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"
до Фізичної особи-підприємця Кривулі Сергія Володимировича
про стягнення заборгованості в розмірі 300 000 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2019 році Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду міста Києав з позовом до Фізичної особи-підприємця Кривулі Сергія Володимировича про стягнення заборгованості в розмірі 300 000 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором банківського обслуговування від 22.06.2018 року в частині повернення кредитних коштів.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 року у справі №910/17115/19 позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Кривулі Сергія Володимировича на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість по поверненню кредитних коштів в розмірі 300 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 500 грн. 00 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач зобов`язання за Кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти у відповідності до умов Договору, проте відповідач своїх зобов`язань щодо належного виконання умов Кредитного договору не виконав, в зв`язку з чим, документально доведена заборгованість відповідача перед позивачем за Кредитним договором складає 300 000 грн. - заборгованість по поверненню кредитних коштів.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Фізична особа-підприємець Кривуля Сергій Володимирович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 року у справі №910/17115/19 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права. Зокрема на думку скаржника матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та витяг з умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними підписуючи заяву-анкету. На думку скаржника довідка надана позивачем не може вважатися підтвердженням того, що на сайті викладено саме ті «Тарифи». Крім того скаржник звертає увагу, що нарахування процентів позивачем змінювалось в односторонньому порядку без згоди відповідача, як позичальника, який відповідні зміни не погоджував. Також відповідач вважає, що розрахунки заборгованості за договором не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Крім того скаржник зазначає, що із наданих розрахунків не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2020 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кривулі Сергія Володимировича залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 6750 грн. 00 коп. та подання до суду доказів надсилання копії апеляційної скарги позивачу у справі, листом з описом вкладення.
01.06.2020 року від Фізичної особи-підприємця Кривулі Сергія Володимировича до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також докази надсилання копії апеляційної скарги позивачу у справі, листом з описом вкладення.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кривулі Сергія Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 року у справі №910/17115/19 та призначено розгляд справи на 01.07.2020 року.
25.05.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
09.06.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від адвоката Ломанова Д.О. надійшла заява про вступ у справу, як представника.
В судове засідання 01.07.2020 року представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.06.2018 року Фізична особа-підприємець Кривуля Сергій Володимирович (далі - клієнт, відповідач) звернувся до Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (далі - банк, позивач) через систему інтернет-клієнт-банкінгу із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання послу "КУБ", відповідно до якої відповідач приєднався до розділу 3.2.8 Умов та Правил надання банківських послуг (що розміщені на сайті банку http://privatbank.ua). (а.с. 31).
Також судом першої інстанції вірно встановлено, що у зазначені Заяві сторонами визначено істотні умови Кредитного договору, зокрема: вид кредиту - строковий, розмір кредиту - визначається приватбанком, вказується у профайлі позичальника на сайті kub.pb.ua; строк кредиту - 12 місяців з моменту видачі коштів; проценти (комісія) за користування кредитом: 2% в місяць від початкового розміру кредиту; порядок погашення заборгованості за кредитом: щомісяця рівними частинами до календарного числа місяця, в який було здійснено видачу коштів.
Крім того в матеріалах справи наявний витяг з «Умов та правил надання банківських послуг». (а.с. 34-43).
Згідно з п. 3.2.8.1 Умов та Правил банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Клієнту "Кредит КУБ" для фінансування поточної діяльності Клієнта, в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків, комісії та ін. винагород в обумовлені цим Договором терміни. Кредитування клієнта здійснюється в межах встановленого банком ліміту кредитування, про який банк повідомляє клієнта через встановлені канали комунікацій. Істотні умови кредиту (сума кредиту, проценти за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, порядок їх сплати ) вказуються в Заяві про приєднання по Умов та правил надання банківських послуг (далі Заява). Клієнт приєднується до Послуги шляхом підписання електронно-цифровим підписом Заяви в системі Приват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом, що прирівнюється до належного способу укладення сторонами кредитного договору. Кредит також може надаватись шляхом видачі кредитних коштів з наступним їх перерахуванням на рахунок підприємства-продавця за товари та послуги, придбані Клієнтом через Інтернет-платформу ПриватМаркет (https://privatmarket.ua). 
Пунктом 3.2.8.2 Умов та Правил визначено, що максимальна сума кредиту, яка може бути надана в рамках Послуги, складає 500 000 грн.
Відповідно до п. 3.2.8.3 Умов та Правил банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати клієнту терміновий кредит в обмін на зобов`язання клієнта щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісій та винагород. Відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячного платежу, їх кількість і дати їх здійснення вказуються в Заяві. Заява на приєднання до послуги в системі Приват24 або у сервісі Папка24 або іншим шляхом підписується електронним підписом, є способом укладання кредитного договору в електронному вигляді.
Згідно з п. 3.2.8.3.1 Умов та Правил повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і в дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві. Для позичальників, що працюють у сегменті агро-бізнесу, може бути встановлений окремий порядок погашення, що передбачає погашення основного боргу тільки 6 останніх місяців користування кредитом. Банк здійснює договірне списання грошей з поточного рахунку клієнта в строки і розмірах, передбачених умовами кредитного договору. Остаточний термін погашення заборгованості за кредитом є дата повернення кредиту. Згідно зі ст.ст. 212, 651 ЦКУ при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту (Банк здійснює інформування клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших)). При непогашенні заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, терміном повернення кредиту є дата останнього платежу. 
У відповідності до п. 3.2.8.3.2 Умов та Правил за користування Послугою Клієнт сплачує щомісячно проценти за користування кредитом в розмірі, що зазначені в Заяві та Тарифах. Датами сплати відсотків є дати сплати платежів, зазначені в Заяві. При несплаті відсотків у зазначений термін вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання Договору згідно з п. 3.2.8.6.2.).
Згідно з п. 3.2.8.3.3 Умов та Правил при порушенні Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому у Заяві. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань і при реалізації права Банку, передбаченого п. 3.2.8.3.1, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен календарний день прострочення.
Пунктом 3.2.8.5.3 Умов та Правил визначено, що клієнт зобов`язаний повернути кредит у терміни і в сумах, як встановлено в п.п. 3.2.8.3.1., 3.2.8.5.14, 3.2.8.6.2, а також зазначені в Заяві, шляхом розміщення необхідних для планового погашення внеску коштів на своєму поточному рахунку. 
Згідно з п. 3.2.8.5.7 Умов та Правил у разі списання щомісячного внеску по кредиту "КУБ" в рахунок кредитного ліміту на рахунку Клієнт оплачує комісію в розмірі 3 % від суми платежу. Комісія за кредитним лімітом на рахунку регулюється пунктом 3.2.1.1.17 чинних Умов та Правил надання банківських послуг.
У відповідності до п. 3.2.8.10.1 Умов та Правил у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати комісії за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.8.3.2., 3.2.8.3.1. цього Договору, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.8.9, 3.2.8.3.1, 3.2.8.3.2 цього Договору, Клієнт сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.
Матеріали справи містять банківську виписку по рахунку відповідача з 01.01.2000 року по 23.04.2019 року. (а.с. 46).
Із зазначеної банківської виписки вбачається, що 26.06.2018 року позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 300 000 грн.
Також матеріали справи місять претензію №I6QK2KUB0VSX9 від 12.11.2018 року в якій Банк просив відповідача погасити прострочену заборгованість по кредитному договору №б/н від 22.06.2018 року. (а.с. 47). Також позивачем долучено докази направлення зазначеної претензії на адресу відповідача. (а.с. 48-50).
Отже, оскільки у встановлений в заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг КУБ кредит не був повернутий Фізичною особою - підприємцем Кривуля С.В., АТ КБ «ПриватБанк» пред`явлено позов у даній справі про стягнення 300  000, 00 грн.
Таким чином, причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору №б/н від 22.06.2018 року в частині своєчасного повернення кредиту.    
Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Статтею 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 626 ЦК України    договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Як вбачається з матеріалів справи, Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання послуг КУБ (а.с. 31) не містить підпису Фізичної особи-підприємця Кривулі С.В., однак, наявна відмітка про накладення клієнтом 22.06.2018 року електронно-цифрового підпису у системі інтернет-клієнт-банкінгу Приват    24. (а.с. 33).
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції на час формування анкети-заяви) електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа; Підписувач - особа, яка на законних підставах володіє особистим ключем та від свого імені або за дорученням особи, яку вона представляє, накладає електронний цифровий підпис під час створення електронного документа.
Згідно ст. 3 названого Закону електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.
Статтями 4, 7 Закону України «Про електронний цифровий підпис» визначено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Підписувач, зокрема, зобов`язаний зберігати особистий ключ у таємниці.
З представленого до матеріалів справи електронного доказу в паперовий формі вбачається, що Об`єкт перевірки: Анкета заява про приєднання до Умов та правил надання послуг КУБ ФОП Кривуля С.В. підписана 22.06.2018 року електронним цифровим підписом - сертифікат: АЦСК ПАТ КБ «Приватбанк»; реєстраційний номер 0D84EDA1BB9381E80400000093B608002375A100; дата видачі 22.06.2018 РОКУ; дата закінчення дії 22.06.2019 року (а.с. 33). Тобто підписання анкети здійснено в межах строку дії ЕЦП особою, яка у відповідності до чинного законодавства є законним володільцем електронного ключа та накладає його під час створення електронного документа. 
Беручи до уваги те, що до матеріалів справи доказів неправомірного накладення електронного цифрового підпису відповідача, або звернення останнього до правоохоронних органів з підстав його незаконного викрадення не представлено, колегія суддів вважає доведеним позивачем обставин приєднання Фізичної особи-підприємця Кривулі С.В. до Умов та правил надання послуги «КУБ».
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як визначено ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
В силу ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів в сумі 300  000, 00 грн., зокрема, представлено виписку з особового рахунку Кривулі С.В. (а.с. 46).
Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч.ч. 1, 2 ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів і бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Відповідно до п.п. 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003, (далі - Положення) операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов`язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.
Безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до п.п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.
Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.
Згідно з п.п. 5.6, 5.8. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.
У відповідності до ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доведеним позивачем факт отримання Фізичною особою-підприємцем Кривуля С.В. кредитних коштів в сумі 300  000, 00 грн.
Таким чином, враховуючи те, що належними засобами доказування позивачем в порядку ст. 74 ГПК України доведено обставини надання банком суми кредиту, її отримання та використання відповідачем, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення кредитної заборгованості.
Відповідач не надав доказів повернення ним позивачу отриманих кредитних коштів, тому колегія суддів доходить висновку, що відповідачем не спростовано наявність в нього заборгованості, а отже рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 300 000,00 грн. є законним та обґрунтованим.
Що стосується посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не надано доказів заявленого розміру заборгованості, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції було всесторонньо досліджено обставини справи, наявність заборгованості відповідача та її розмір позивачем доведений вищевказаними доказами, наявними в матеріалах справи, які не викликають сумнівів у їх достовірності. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не був позбавлений права та можливості спростувати наявність заборгованості на підставі належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76, 77 ГПК України, надавши суду першої інстанції платіжні документи, які сплату заборгованості та своєчасне виконання зобов`язання щодо повернення коштів в повному обсязі.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що скаржник в апеляційній скарзі зазначає про тарифи, а саме те, що йому було не відомо про домовленість сторін щодо пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а також те, що з розрахунку позивача не можливо перевірити правильність нарахувань відповідних сум.
Однак, як вбачається із позовної заяви позивач просить суд стягнути лише суму кредиту в розмірі 300  000, 00 грн., не нараховуючи заборгованість за відсотками та пені, тому зазначені вище доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються з підстав необґрунтованості.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, банк вправі вимагати судового захисту своїх прав - шляхом стягнення із відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів. Правова позиція Верховного Суду в постанові від 30.10.2019 року у справі №355/558/18.
Об`єктивність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в розмірі 300 000,00 грн. не спростована відповідачем у встановленому законом порядку, не зазначено і в апеляційній скарзі конкретних підстав, що свідчили б про неповноту встановлених обставин справи, що з огляду на принципи диспозитивності та змагальності сторін судового процесу, доводить переконливість вимог позивача, їх обґрунтованість відповідними доказами та відповідно законність рішення суду першої інстанції в цій частині.
Колегія суддів наголошує, що принцип змагальності сторін, закріплений у частині 3 статті 13 та частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кривулі Сергія Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 року у справі №910/17115/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2020 року у справі № 910/17115/19 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17115/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 01.07.2020 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                А.О. Мальченко