Номер провадження: 22-ц/813/2780/20 
Номер справи місцевого суду: 520/5745/18
Головуючий у першій інстанції Салтан Л.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року про відмову у витребуванні доказів, постановленупід головуванням судді Салтан Л.В., -
в с т а н о в и в:
У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О., КП «Реєстраційна служба Одеської області», ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати недійсним договір №7063 купівлі-продажу майнових прав від 02 лютого 2018 року; визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відновити становище, що існувало раніше, а саме відновити реєстрацію права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 
02 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням, виселення, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати такими, що втратили право користування та виселити відповідачів із домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Також ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, в якому просив витребувати з виконавчого комітету ОМР та Відділу оформлення документів Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління державної міграційної служби в Одеській області належним чином завірені копії рішення про реєстрацію місця проживання особи, картки реєстрації особи та документів, що стали підставою для прийняття рішення про реєстрацію місця проживання особи за адресою: АДРЕСА_1 , стосовно: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посилаючись на те, що в порушення іпотечного договору, без згоди іпотекодавця було зареєстровано зазначених осіб.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року у задоволені клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду про відмову у витребуванні доказів скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що висновок суду про необґрунтованість клопотання та ненадання доказів необхідності витребування доказів є немотивованим та суперечить приписам ЦПК України.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 , представник ОСОБА_2 зазначає, що вимога ОСОБА_1 про витребування доказів не пов`язана з доведенням підстав його зустрічного позову, тому суд правомірно відмовив у задоволені клопотання про витребування доказів за необґрунтованістю.
В судове засідання призначене на 30 вересня 2020 року,  ОСОБА_1 , представник ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не з`явились, були сповіщені належним чином (а.с.150-162 т. 4 ).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення адвоката Сопільняка В.Ю., представника ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права іздотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О., КП «Реєстраційна служба Одеської області», ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням, виселення, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати такими, що втратили право користування та виселити відповідачів із домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Під час розгляду справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів.
Відмовляючи у задоволені клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 не надав доказів необхідності витребування зазначених ним доказів, які на його думку мають значення для справи та відношення до предмету спору.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1  звернувся до суду з заявою про забезпечення доказів, в якій просив витребувати із виконавчого комітету ОМР та Відділу оформлення документів Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління державної міграційної служби в Одеській області належним чином завірені копії рішення про реєстрацію місця проживання відповідачів.
В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначив, що серед підстав позову зазначено порушення умов укладеного іпотечного договору та відсутність згоди іпотекодержателя на реєстрацію місця проживання відповідачів.
Оскільки, без згоди відповідачів отримати документи, що стали підставою для проведення реєстрації місця проживання відповідачів можливо лише за ухвалою суду, ОСОБА_1 просив задовольнити його заяву про забезпечення доказів шляхом витребування вищевказаних рішень.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За приписами ч.1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Відповідно до ч.1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Частиною 2 ст. 116 ЦПК України встановлено, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.
Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів.
Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.
Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд (суддя) має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, для доказування яких вони необхідні, обґрунтування необхідності забезпечення доказів.
Судом вірно зазначено, що ОСОБА_1 заявлені вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування домоволодінням, виселення, проте звертаючись до суду з клопотанням про витребування доказів, ОСОБА_1 не зазначив необхідність витребування рішень про реєстрацію місця проживання відповідачів, у зв`язку з чим, суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені клопотання про витребування доказів.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що висновок суду про необґрунтованість клопотання та ненадання доказів необхідності витребування доказів є немотивованим та суперечить приписам ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки заявником у вказаному клопотанні не вмотивовано та не обґрунтовано необхідність витребування зазначених доказів, не зазначено для з`ясування яких саме обставин необхідні такі докази.
Апеляційний суд також звертає увагу, що витребувані відомості можуть бути витребувані судом під час розгляду відповідного позову, за клопотанням учасника справи.
У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41). 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2019 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складений 01 жовтня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк