Ухвала
 
30 червня 2020 року
місто Київ
 
справа № 734/4403/18
провадження № 61-9402ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області
на постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 травня 2020 року
у цивільній справі за позовом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області до ОСОБА_1 
про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У грудні 2018 року Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - ГУНП в Чернігівській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у подальшому уточненим, просило стягнути з відповідача на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 144 688, 24 грн, франшизу - 1 000, 00 грн, витрати на первинну експертизу автомобіля - 1 501, 50 грн, суму витрат на проведення судової експертизи - 2 002, 00 грн, суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви - 2 211, 29 грн, а разом - 151 403, 03 грн.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2019 року позов ГУНП в Чернігівській області задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГУНП в Чернігівській області 144 688, 24 грн на відшкодування шкоди, завданої майну юридичної особи, 1 000, 00 грн - суму франшизи, 2 002, 00 грн - витрати на проведення судової експертизи.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГУНП в Чернігівській області на відшкодування витрат на експертизу автомобіля 1 501, 50 грн та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 211, 29 грн.
Суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги та такими, що підтверджені доказами у справі.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 18 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 серпня 2019 року змінено, зменшено розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь ГУНП в Чернігівській області відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, з 144 688, 24 грн до 105 328, 04 грн. Зменшено розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь ГУНП в Чернігівській області відшкодування понесених витрат: за проведення судової автотоварознавчої експертизи від 15 травня 2019 року з 2 002, 00 грн до 1 441, 44 грн; за проведення експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 11 жовтня 2018 року (висновок № 365) з 1 501, 50 грн до 1 081, 08 грн; зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції з 2 211, 29 грн до 1 592, 12 грн. 
Стягнуто з ГУНП в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 2 643, 00 грн в рахунок відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновків, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги, що висновок суду першої інстанції про задоволення вимог пред`явленого позову у повному обсязі не узгоджується з нормами права, які регулюють спірні правовідносини. 
Апеляційний суд зазначив, що згідно з висновком експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 15 травня 2019 року № 428/429/19-24 судовим експертом не визначалася необхідність заміни деталей, вузлів автомобіля позивача новими деталями, вузлами іншої модифікації. На підтвердження такої необхідності стороною не надано належних доказів. За таких обставин апеляційний суд вважав обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що за відсутності даних про здійснений ремонт автомобіля позивача, в тому числі, і з використанням нових вузлів, деталей, комплектуючих частин іншої модифікації, що випускаються на заміну знятих з виробництва однорідних виробів, зношеність транспортного засобу підлягає врахуванню при обчисленні майнового збитку, заподіяного позивачу.
За висновками апеляційного суду, під час вирішення спору суд першої інстанції необґрунтовано визначив вартість завданої позивачу відповідачем внаслідок ДТП майнової шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля, а не у розмірі вартості майнового збитку, заподіяного позивачу відповідачем внаслідок ДТП, визначеної висновком експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 15 травня 2019 року № 428/429/19-24. За таких обставин стягненню на користь позивача з відповідача підлягає різниця між вартістю майнового збитку, що визначена висновком судового експерта від 15 травня 2019 року, та отриманим позивачем страховим відшкодуванням, з врахуванням франшизи у розмірі 1 000, 00 грн, яка стягнута судом першої інстанції з відповідача на користь позивача.
Апеляційний суд також на підставі статті 141 ЦПК України здійснив перерозподіл судових витрат.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ГУНП в Чернігівській області 22 червня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Щодо оцінки судового рішення, яке оскаржується учасником справи, до категорії тих, що підлягають касаційному оскарженню
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
Касаційному оскарженню не підлягають судові рішення у малозначних справах (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2 102, 00 грн.
Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті ДТП.
Ціна позову у цій справі складає 147 189, 74 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 147 189, 74 грн, судові рішення ухвалені у такій справі не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Щодо наявності винятків для допуску до касаційного оскарження судового рішення у малозначній справі
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не зазначено.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, пункт 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», пункт 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», пункт 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), № 29182/03, пункт 32, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) від 07 липня 2015 року № 18499/08, пункт 29).
Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості 
(«Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», пункт 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», пункт 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», пункт 34, «Добріч проти Сербії» (Dobriж «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA) - РІШЕННЯ 35 v. Serbia), №№ 2611/07 та 15276/07, пункт 54, від 21 червня 2011 року; та «Йовановіч проти Сербії» 
(Jovanoviж v. Serbia), 32299/08, пункт 48, від 02 жовтня 2012 року).
При цьому, саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», пункт 54).
Також Європейський суд з прав людини постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви №26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Європейський суд у зазначеному рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.
Отже, за прецедентною практикою Європейського суду з прав людини обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалене у малозначній справі, а отже, не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 травня 2020 року, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                              С. О. Погрібний

                                                                                                            А. С. Олійник

                                                                                                            В. В. Яремко