ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                         Головуючий І інстанції: Супрун Є.Б.
22 червня 2020 р.	Справа № 440/4062/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Рєзнікової С.С. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання – Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), - 
встановила:
21.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача Головного управління ДФС у Полтавській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Полтавській області, далі - ГУ ДПС у Полтавській області) від 14.08.2019 року № Ф-33606-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 7.965,54  грн.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що оскаржуваною вимогою від 14.08.2019 року вчетверте пред`явлено до сплати суму заборгованості (за період 01.01.2019 року по 30.06.2019 року) зі сплати єдиного соціального внеску, котра вже пред`явлена попередніми вимогами від 11.02.2019 року, 13.05.2019 року та 02.07.2019 року. Вважає такі дії незаконними, оскільки контролюючий орган не має повноважень надсилати платнику податків вимогу на той же самий борг, до моменту відкликання попередньої вимоги в розумінні підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України (далі – ПК України). Лише після відкликання попередньої вимоги, та у разі виникнення в майбутньому суми податкового боргу, контролюючий орган має право виставити нову податкову вимогу.
Крім того, вказував, що вимога від 13.05.2019 року є скасованою, оскільки контролюючий орган розглянув скаргу позивача з порушенням встановленого абз. 7 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» 30-денного терміну на вирішення скарги, тому скарга вважається задоволеною на користь скаржника.
Також зазначив, що вимога від 14.08.2019 року вважається задоволеною на користь скаржника в порушення п. 56.8 ст. 56 ПК України, яким встановлено 20-денний термін на вирішення скарги, вирішив скаргу на 32 день з дня отримання скарги.
При цьому посилався на те, що оскаржувана вимога містить математичні неточності.
У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначив, що контролюючим органом правомірно нараховано заборгованість зі сплати єдиного внеску, а посилання на математичні неточності є безпідставними. 
Вказував, що посилання позивача на відсутність повноважень надсилати платнику податків вимогу у разі зміни суми недоїмки зі сплати єдиного внеску є помилковим, оскільки ст. 60 ПК України врегульовано податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, а не вимоги про сплату боргу (недоїмки).
Також посилався на те, що позивач дійшов помилкового висновку щодо застосування до спірних правовідносин 20-денного терміну розгляду скарги, визначеного ст. 56 ПК України, оскільки спеціальним законом у даному випадку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у зв`язку з чим скаргу позивача було розглянуто в межах 30-денного строку.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено
Судове рішення вмотивовано тим, що відповідачем доведено правомірність спірної вимоги та, відповідно, наявність у відповідача обов`язку зі сплати єдиного внеску за 2017-2018 роки, водночас позивачем не наведено жодних посилань на обставини та не надано суду будь-яких доказів, що у своїй сукупності свідчили би про відсутність у нього обов`язку зі сплати єдиного внеску за спірний період. 
Щодо порушення строків розгляду скарги позивача суд виходив з того, що рішення про результати розгляду скарги прийнято у перший робочий день після граничного строку для прийняття рішення, тобто, є таким, що прийняте з дотриманням передбаченого статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" строку розгляду скарги. При цьому, правомірність прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 року № Ф-33606-17 не є предметом розгляду цієї справи.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення його позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції визнав єдиним належним відповідачем – Головне управління ДПС у Полтавській області, чим порушив норми процесуального права. Вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) є одним із видів податкової вимоги, а тому мають застосовуватися положення ст. 60 ПК України. Інші доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним у позовній заяві.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на доводи аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно із свідоцтвом від 24.06.2016 року ПТ № 1527 (а.с. 43).
27.08.2019 року позивач отримав вимогу ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2019 року № Ф-33606-17 в сумі 7.965,54 грн з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с. 10).
Не погоджуючись із вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач 03.09.2019 року направив до Державної фіскальної служби України та Державної податкової служби України скарги з вимогою про її скасування (а.с. 11-14).
Рішенням Державної податкової служби України від 07.10.2019 року № 4687/6/99-00-08-06-01 за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 , останню залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2019 року № Ф-33606-17 - без змін (а.с. 15-16).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску.
Згідно з пунктом 1 цієї частини, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Таким чином позивач, який здійснює адвокатську діяльність, несе обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску як самозайнята особа незалежно від обставин отримання чи неотримання доходу від такої діяльності.
З матеріалів справи установлено, що ГУ ДПС у Полтавській області відносно ОСОБА_1 неодноразово виносилися вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 року № Ф-33606-17 на суму 18.276,72 грн (а.с. 17), від 13.05.2019 року № Ф-33606-17 на суму 21.030,90 грн (а.с. 18), від 02.07.2019 року № Ф-33606-17 на суму 5.211,36 грн (а.с. 19).
Не погоджуючись з такими вимогами, ОСОБА_1 оскаржував їх у судовому порядку.
Так, зокрема, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2019 року, що набрало законної сили 17.10.2019  року, у справі №440/1440/19, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Полтавській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.02.2019 року № Ф-33606-17 на суму 18.276,72 грн відмовлено (а.с. 46-47).
В ході розгляду вказаної справи судами встановлено, що позивач з 19.11.2014 року працюючи начальником юридичного відділу у ТОВ "ПМК-2000" перебував у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 25.11.2014 року по 01.09.2015 року, а потім - у відпустці по догляду за дитиною до шести років з 02.09.2015 року по 02.09.2018 року. ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням з 31.08.2018 року.
У вищевказаній справі позивач заперечував наявність у нього обов`язку зі сплати єдиного внеску за 2017 - 2018 роки посилаючись на те, що на момент отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю він був працевлаштований як найманий працівник у ТОВ "ПМК-2000" та перебував у відпустці без збереження заробітної плати до досягнення дитиною шестирічного віку на підставі пункту 3 частини першої статі 25 Закону України "Про відпустки". Незважаючи на це, сума боргу за 2017-2018 роки в розмірі 18.276,72 грн була нарахована контролюючим органом ОСОБА_1 як особі, яка провадить незалежну професійну діяльність, у розмірі мінімального страхового внеску, визначеного Законом № 2464-VI.
За наслідками розгляду адміністративної справи суди дійшли висновку про правомірність нарахованого єдиного внеску, оскільки у спірний період ОСОБА_1 перебував у статусі самозайнятої особи як адвокат, при цьому докази сплати за позивача роботодавцем у спірний період єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відсутні.
Мотивуючи позов у даній справі, ОСОБА_1 виходить із того, що оскаржуваною вимогою від 14.08.2019 року № Ф-33606-17 йому вчетверте пред`явлено до сплати суму заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, котра вже пред`явлена попередніми вимогами від 11.02.2019 року, від 13.05.2019 року та від 02.07.2019 року. У зв`язку з цим, вважає такі дії незаконними, оскільки контролюючий орган не має повноважень надсилати платнику податків вимогу на той самий борг до моменту відкликання попередньої вимоги в розумінні підпункту 60.1.1. п. 60.1 ст. 60 ПК України.
Згідно ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 (далі - Інструкція № 449) органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), зокрема, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4 (особи, що провадять незалежну професійну діяльність), 6 пункту 1 розділу ІІ цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.
Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.
Так, у зв`язку зі збільшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на 2.754,18 грн ГУ ДПС у Полтавській області в порядку ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI надіслано позивачу, як платнику єдиного внеску, який має недоїмку, спірну вимогу про її сплату від 14.08.2019 року № Ф-33606-17.
Щодо твердження позивача про право надсилати нові вимоги лише за умови відкликання попередніх, то статтею 60 ПК України врегульовано питання відкликання податкового повідомлення-рішення і податкової вимоги, а не питання відкликання вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску, оскільки умови, порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано спеціальним законодавством, до якого відноситься Закон № 2464-VI та Інструкція № 499.
При цьому, правомірність прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.05.2019 року № Ф-33606-17 не є предметом розгляду даної справи, тому посилання позивача на обставини скасування пред`явленої заборгованості за 1 квартал 2019 року у межах адміністративного оскарження вимоги від 13.05.2019 року безпідставні.
Щодо тверджень позивача про порушення ДПС України строку розгляду скарги позивача від 03.09.2019 року на спірну вимогу колегія суддів зазначає наступне.
Згідно п. 1.3 ст. 1 ПК України цей Кодекс не регулює питання, зокрема, погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом № 2464-VI.
За змістом статті 2 Закону № 2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.
Отже, спеціальним законом установлено, що скарга на вимогу про сплату єдиного внеску розглядається, а рішення надсилається протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.
Матеріалами справи підтверджено, що скарга ОСОБА_1 на вимогу від 14.08.2019 року № Ф-33606-17 про сплату борги (недоїмки) надійшла до Державної податкової служби України 05.09.2019 року, а рішення про результати розгляду скарги датоване 07.10.2019 року (перший робочий день після граничного строку для прийняття рішення), тобто, є таким, що прийняте з дотриманням передбаченого статтею 25 Закону № 2464-VI строку розгляду скарги (а.с. 15-16).
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність посилань позивача на порушення Державною податковою службою України вимог пункту 56.8 статті 56 ПК України.
Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року, - без змін. 
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Я.М. Макаренко   	
Постанова у повному обсязі складена і підписана 02 липня 2020 року.