ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/327/20                                                          Головуючий у І інстанції – Падій В.В.   
                                                                                                   Суддя-доповідач – Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 липня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,    

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив: 
-            визнати         протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови перерахувати йому основний розмір пенсії за віком з вислугою 27 років, згідно з пунктом «а»   статті 13 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», звільненому в 1990 році з військової служби з досягненням граничного віку перебування на військовій службі для підполковників до 45 років, відповідно до чинного на час звільнення з військової служби Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил колишнього СРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 18.03.1985 року № 240, згідно із Законом СРСР від 12.10.1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок», та відповідно до чинного на той час Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», який введено в дію 12.05.1992 року, згідно з   постановою Верховної Ради України від 25.03.1992 року № 2233-XII   і Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, затвердженого Указом Президента України від 13.05.1993 року;
-            зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області перерахувати йому пенсію за віком станом на 01.01.2020 року, згідно з пунктом «а»   статті 13 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з вислугою 27 років: вислуга 20 років - 55% відповідних сум грошового забезпечення, за кожен рік вислуги понад 20 років - 7 років х 3% відповідних сум грошового забезпечення дорівнює 21% відповідних сум грошового забезпечення, а разом 55% + 21% = 76% відповідних сум грошового забезпечення.
Обґрунтовуючи вимоги, Позивачем зазначено, що Відповідачем протиправно відмовлено йому у перерахунку пенсії з урахуванням 76% відповідних сум грошового забезпечення, оскільки вважає, що Відповідачем невірно проведено розрахунок його пенсії.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку основного розміру пенсії за віком з вислугою 27 років, згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у розмірі 76% відповідних сум грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.01.2020 року, згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з вислугою 27 років, у розмірі 76% відповідних сум грошового забезпечення.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області в апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що згідно документів пенсійної справи Позивача було звільнено з військової служби в запас згідно пункту “а” статті 59 Положенням про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 18.03.1985 року           № 240 (за віком) з розрахунку вислуги років: календарна - 25 років 10 місяців, в пільговому обчисленні - 27 років 01 місяць. Згідно розрахунку на пенсію за вислугу років пенсію Позивачу було призначено з 20.09.1990 року за вислугу 27 років у розмірі 56% посадового окладу. На облік в органах Пенсійного фонду України Позивача було взято із вже призначеною пенсією у розмірі 71% посадового окладу, який при подальших перерахунках не змінювався. Тобто, Позивач мав би право на призначення пенсії в розмірі 76%, якби він був звільнений у відставку. Проте, згідно документів його пенсійної справи, його було звільнено в запас, інші документи до Головного управління не надходили. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а  рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1   ст. 311   КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1   ст. 308      КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що Позивачу з 20.09.1990 року призначено пенсію за вислугу років, виходячи з вислуги років - 27, у розмірі 56% грошового забезпечення, що підтверджується відповідним розрахунком на пенсію (а.с. 34).
Як вбачається з довідки про перерахунок пенсії у відповідності до Закону СРСР від 28.04.1990 року, з      01.01.1991 року Позивачу призначено пенсію у розмірі 61% грошового забезпечення, з урахуванням вислуги 27 років (а.с. 36).
Відповідно до довідки про перерахунок пенсії за вислугу років (по інвалідності) у відповідності до Закону Республіки Казахстан від 21.01.1993 року Позивачу призначено пенсію за вислугу 27 років у розмірі 71% грошового забезпечення (а.с. 37-38, 80).
У подальшому Позивача було взято на облік у органах Пенсійного фонду України із вже призначеною пенсією у розмірі 71% грошового забезпечення, яка перераховувалась у такому ж розмірі (а.с. 39-48, 50).
У квітні 2018 року, на виконання   постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб», Відповідач здійснив Позивачу перерахунок пенсії з 01.01.2018 року, виходячи з основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення (а.с. 49, 50 на звороті, 51, 53, 54).
Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням (додатковим) від 29 жовтня 2019 року у справі № 620/2366/19 (яке набрало законної сили 03 грудня 2019 року), зобов`язав ГУ ПФУ в Чернігівській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату призначеної пенсії з 01.01.2018 року, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 71% сум грошового забезпечення (а.с. 58-59).
На виконання рішення суду Відповідачем проведено перерахунок пенсії Позивача з 01.01.2018 року у розмірі 71% грошового забезпечення, в якому ГУ ПФУ в Чернігівській області виплачує її на час розгляду даної справи (а.с. 54 на звороті, 55, 56, 60).
29 листопада 2019 року Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області з заявою, в якій просив провести перерахунок та виплачувати йому пенсію, виходячи з відсоткового значення основного розміру пенсії - 76% сум грошового забезпечення посади старшого інженера-випробувача (а.с. 10-12, 66-67).
Листом від 09 грудня 2019 року № 4559/02/К-12 Відповідач відмовив Позивачу у перерахунку пенсії, оскільки вважає, що пенсія виплачується відповідно до чинного законодавства України (а.с. 8-9, 68-69).
Вважаючи протиправними оскаржувані дії Відповідача, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Позивач був звільнений з військової служби за віком, у зв`язку з досягненням ним граничного 45-річного віку перебування на військовій службі, його вислуга років календарна становить 25 років 10 місяців, а у пільговому обчисленні - 27 років 1 місяць, тому суд першої інстанції, з урахуванням пункту «а» частини 1      статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", дійшов висновку, що розрахунок основного розміру пенсії Позивача повинен становити 76% (55% - як звільненому у відставку за віком з вислугою більше 20 років + 21% за 7 років вислуги понад 20 років по 3% за кожний рік).
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, відповідно до частини 2   статті 19 Конституції України   передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до преамбули   Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"   цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Частиною 4   статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"   визначено, що всі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою   статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Пунктом "а"   статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"   (в редакції на час призначення пенсії позивачу) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Згідно з частиною 1   статті 26 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок"   (в редакції на час виникнення спірних відносин) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) в запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби в мирний або воєнний час; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби із зняттям з військового обліку.
Порядок проходження військової служби особами офіцерського складу Збройних Сил СРСР, їх права та обов`язки, у відповідності до   Закону   СРСР «Про загальний військовий обов`язок», визначено Положенням про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 18.03.1985 № 240 (далі - Положення № 240).
Відповідно до пунктів 6,7 Положення № 240 у відповідності до   Закону   СРСР «Про загальний військовий обов`язок» особи офіцерського складу Збройних Сил СРСР перебувають на дійсній військовій службі до наступних граничних строків, зокрема, майори і підполковники - 45 років. Особи офіцерського складу, які досягли встановленого граничного строку перебування на дійсній військовій служби, підлягають звільненню у запас Збройних Сил СРСР.
Пунктом «а» статті 59 Положення № 240 визначено, що особи офіцерського складу звільняються з дійсної військової служби у запас Збройних Сил СРСР за віком - які досягли граничного віку перебування на дійсній військовій службі.
На підставі аналізу вказаних законодавчих положень колегія суддів дійшла висновку про те, що особи, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 і більше років мають право на пенсію за вислугу років у розмірі 50 %, незалежно від віку на день звільнення. Водночас, у разі звільнення особи у відставку за віком або станом здоров`я розмір такої пенсії збільшується на 5 %. 
Тобто, розмір пенсії визначається, виходячи з 55 % відповідних сум грошового забезпечення лише особам, звільненим з військової служби за віком або станом здоров`я у відставку, особам, звільненим зі служби у запас, пенсія за вислугу років виплачується в розмірі 50 %.
Як вбачається з наказу заступника Міністра оборони СРСР по кадрам (по особовому складу) від 27.07.1990  року № 0126, підполковника ОСОБА_1 , старшого інженера-випробувача Військової частини НОМЕР_1 , у відповідності до Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил СРСР, звільнено з дійсної військової служби у запас за пунктом «а» статті 59 (за віком) з правом носіння військової форми одягу (вислуга років календарна – 25 років 10 місяців, у пільговому обчисленні – 27 років 1 місяць) (а.с. 17, 35).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.09.1990 року № 191 підполковника ОСОБА_1 , звільненого у запас за пунктом «а» статті 59 (за віком) Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил СРСР, виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення (а.с. 18).
Відповідно до послужного списку Позивача та військового квитка від 08.10.1990 року серії НОМЕР_2 , останнього звільнено з дійсної військової служби у запас за пунктом «а» статті 59 (за віком) Положення про проходження військової служби офіцерським складом Збройних Сил СРСР (а.с. 15-16, 20).
Колегією суддів встановлено, що Позивача було звільнено в запас, а не у відставку і при звільненні зі служби Позивач не був визнаний непридатним до військової служби, то відповідно до наведених норм він не має права на призначення пенсії у розмірі 55 % відповідних сум грошового забезпечення, яка призначається звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я.
За таких обставин, передбачені пунктом «а»   статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»   підстави для обрахунку основного розміру пенсії Позивача з 55 % (а не 50 %) відсутні.
Висновки щодо застосування норм матеріального права висловлені Верховним Судом у постановах від 07 листопада 2019 року (справа  № 806/1369/18), від 26 грудня 2019 року (справа № 0640/4116/18).
Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, що розрахунок основного розміру пенсії Позивача повинен становити 76 % (5 5% - як звільненому у відставку за віком з вислугою більше 20 років + 21 % за 7 років вислуги понад 20 років по 3 % за кожний рік).
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За приписами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 2 частини 1   статті 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1   статті 317 КАС України   підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області викладені в апеляційный скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328  Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:         
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.      

Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                           О.М. Оксененко