ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 серпня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/4399/19 
Номер провадження 22-ц/816/1437/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Ткачук С. С. ,  Хвостика С. Г. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Сумська міська рада,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року, в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми,  

                                                        в с т а н о в и в:  
  
12 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради про скасування рішення про зняття з квартирного обліку та зобов`язання вчинити дії. 
Свої вимоги мотивував тим, що після звільнення з військової служби у 1990 році, будучи зареєстрованим в м. Улан-Уде Бурятської АРСР, він тимчасово без реєстрації проживав у м. Суми, де виконавчим комітетом Сумської міської ради 20 вересня 1990 року був взятий на першочерговий квартирний облік для отримання протягом трьох місяців житла за № 13201. З жовтня 1990 року став проживати в  Березівці Одеської області. 
Просить скасувати рішення Сумської міської ради № 85 від 18 лютого 2014 року про зняття його з квартирного обліку як незаконне та поновити його в черзі на отримання державної житлової площі за обліковим № НОМЕР_1 в списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлової площі.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської міської ради про скасування рішення про зняття з квартирного обліку та зобов`язання вчинити дії відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту та неправильність встановлення обставин, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати  та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність у нього реєстрації місця проживання у м. Суми не є підставою для зняття з квартирного обліку, оскільки Конституцією України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. Вважає необґрунтованою відмову у задоволенні позову з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача – Сумської міської ради, тоді як оскаржуване рішення прийняте виконавчим комітетом Сумської міської ради, оскільки в порушення ст. 189 ЦПК України судом не було вирішено питання про заміну неналежного відповідача.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не скористався.  
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Сумської міської ради Чувакової О.О., яка заперечувала проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у період з 1976 року до 1990 року ОСОБА_1 проходив військову службу (а.с. 41). 
Після звільнення з військової служби 22 березня 1990 року, залишаючись зареєстрованим в м. Улан-Уде, ОСОБА_1 приїхав до м. Суми, де протягом півроку тимчасово проживав без реєстрації у матері своєї дружини та 20 вересня 1990 року був взятий  рішенням міськвиконкому  на першочерговий квартирний облік для отримання житла за № 13201 (а.с. 14).
Однак, після взяття на квартирний облік ОСОБА_1 у 1996 році виїхав із м. Суми на постійне місце проживання до Херсонської області, де працевлаштувався і працював до виходу на пенсію (а.с. 8, 42).
Із 16 серпня 1999 року до теперішнього часу місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).
На засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Сумської міської ради від 09 січня 2014 року було вирішено питання про зняття позивача відповідно до вимог житлового законодавства з квартирного обліку та 18 лютого 2014 року рішенням виконкому він був знятий з квартирного обліку на підставі статті 40 Житлового кодексу України.
Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 18 лютого 2014 року № 85 ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку, як не проживаючого у м. Суми  (на підставі ст.40 ЖК України) (а.с. 9-10).
Про прийняте рішення ОСОБА_1 19 лютого 2014 року було надіслане повідомлення за № 290/17.09-09 (а.с. 11).
Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що після взяття на квартирний облік у 1990 році та включення до списків осіб, що користуються правом першочергового отримання житлової площі, позивачем неодноразово було змінено постійне місце проживання (у 1996 році переїхав на постійне місце проживання до Херсонської області, з 1999 року його місце проживання значиться зареєстрованим у м. Березівка Одеської області), а тому за не вирішення Урядом України питання забезпечення військовослужбовців житловою площею, до спірних правовідносин підлягає застосуванню  п. 19 Положення про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, і їх сімей, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 року № 193, та ст. 40 ЖК Української РСР, п. 2 ч. 2 якої визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, тому його правомірно знято з квартирного обліку. До того ж, позивачем подано позов до неналежного відповідача.
Колегія суддів вважає, що такий висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Згідно з п. 9 тієї ж статті військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Пунктами 15, 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР № 470 від 11 грудня 1984 року, на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті. Громадяни, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті. Умова про прописку не поширюється на громадян, які тимчасово відсутні у даному населеному пункті, якщо за ними за законом зберігається жиле приміщення. Громадяни знімаються з квартирного обліку та виключаються із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, якщо вони виїхали на постійне місце проживання до іншого населеного пункту та, у зв`язку з цим, втратили вказане право.      
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» на території України застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України (до прийняття відповідних актів останнього), за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Пунктом 1.4 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
Постановою Верховної Ради України про порядок введення в дію зазначеного Закону, передбачено, що ті його статті, де йдеться про пільги та компенсації, які визначатимуться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, вводяться в дію після прийняття відповідних рішень.
Оскільки питання про забезпечення житловою площею вказаних категорій військовослужбовців Урядом ще не вирішено, є підстави вважати, що з цього питання діє п.19 Положення про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, і їх сімей, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17 лютого 1981 роки № 193, в якому йдеться про те, що військовослужбовці надстрокової служби, прапорщики, мічмани і особи офіцерського складу, звільнені в запас або у відставку за станом здоров`я, віком або за скороченням  штату, забезпечуються виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів житловою площею (незалежно від її відомчій приналежності, за винятком Міністерства оборони, Комітету державної безпеки СРСР і внутрішніх військ) в першу чергу, але не пізніше тримісячного терміну з дня прибуття до місця проживання, обраного з урахуванням існуючого порядку прописки. При цьому забезпечення житловою площею   військовослужбовців надстрокової служби, прапорщиків і мічманів у вказаному порядку робиться за умови, якщо вони знаходилися на дійсній військовій службі не менше 20 календарних років.
Згідно із ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 40 Житлового кодексу Української РСР громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.
Судом встановлено, що позивача, як колишнього військовослужбовця, Сумським міським виконавчим комітетом у вересні 1990 року було постановлено на чергу для отримання державної житлової площі, однак у зв`язку з його виїздом у 1996 році на постійне місце проживання до іншого населеного пункту він на підставі п. 2 ч. 2 ст. 40 ЖК Української РСР був знятий з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, як не проживаючий у м. Суми.
Тому, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову до Сумської міської ради, як неналежного відповідача, про скасування рішення про зняття з квартирного обліку та зобов`язання поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житлової площі.
Доводи позивача про незаконність відмови у задоволенні позову про скасування рішення виконавчого комітету Сумської міської ради з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача – Сумської міської ради і незалучення судом належного відповідача, є безпідставними, оскільки відповідно до приписів  ч. 2 ст. 51 ЦПК України, суд не має права за своєю ініціативою залучати до участі у справі належного відповідача, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, а відповідне клопотання від позивача до суду першої інстанції не надходило. 

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.  
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369,  п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України,    

                                         п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення  Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року залишити без змін.  
Постанова  набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.  

Головуючий                                                                            О.Ю. Кононенко

Судді:                                                                                        С.С. Ткачук

                                                                                                   С.Г. Хвостик