ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 серпня 2020 року           справа №200/11943/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника відповідача Помалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Покровськводоканал» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року (повне судове рішення складено 20 лютого 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/11943/19-а (суддя в І інстанції Череповський Є.В.) за позовом Комунального підприємства «Покровськводоканал» до Головного управління ДФС у Донецькій області, третя особа Покровська міська рада Донецької області, про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання здійснити списання безнадійного податкового боргу,                          
                        
                                                          УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Комунальне підприємство «Покровськводоканал» (далі – КП «Покровськводоканал», платник податків) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі – ГУ ДФС у Донецькій області, податковий орган), в якому, з урахуванням уточнень, просив суд: 
- визнати протиправними дії щодо включення безнадійного податкового боргу зі сплати податку на доходи фізичних осіб за липень 2013 року в сумі 64 106,42 грн., за серпень 2013 року в сумі 95 099,30 грн., за вересень 2013 року в сумі 89 809,99 грн., за жовтень 2013 року в сумі 107 969, 05 грн., за листопад 2013 року в сумі 105 862,43 грн., за грудень 2013 року в сумі 109 797,90 грн., за січень 2014 року в сумі 102 472, 31 грн., за лютий 2014 року в сумі 106 481,68 грн., за березень 2014 року у сумі 107 870,31 грн., за квітень 2014 року в сумі 108 638,57 грн., за травень 2014 року в сумі 101 233,24 грн., за червень 2014 року в сумі 37 405,78 грн., за липень 2014 року в сумі 51 721,07 грн., за серпень 2014 року в сумі 45 560,72 грн., за вересень 2014 року в сумі 46 162,49 грн., за жовтень 2014 року в сумі 53 739,45 грн., за листопад 2014 року в сумі 75 945,61 грн., за грудень 2014 року в сумі 73 174,66 грн., за січень 2015 року в сумі 57 003,65 грн., за лютий 2015 року в сумі 42 099,23 грн., за березень 2015 року в сумі 49 098,49 грн., за квітень 2015 року в сумі 70 609,16 грн., червень 2015 року в сумі 16 955,12 грн., за липень 2015 року в сумі 24 880,23 грн., за серпень 2015 року в сумі 23 167,47 грн., за вересень 2015 року в сумі 82 151,34 грн., за листопад 2015 року в сумі 67 119,99 грн., за грудень 2015 року в сумі 48 646,16 грн., всього на суму 1 964 805,17 грн. до порушень податкового законодавства, викладених в акті № 670/05-99-13/35470311 від 13.10.2017 за результатами документальної планової виїзної перевірки;
- визнати протиправними та скасувати, винесені на підставі акту перевірки від 13.10.2017 № 670/05-99-13/35470311 податкові повідомлення-рішення від 02.11.2017: № 0037041303 про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору – 24 164 грн., суми пені - 4984 грн.; № 0037021303 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в сумі 510,00 грн.; № 0037061303 про застосування штрафних санкцій в сумі 807,48 грн.; № 0037031303 про збільшення суми грошового зобов`язання з податків і зборів на суму 7 521 861 грн.: у тому числі з податку на доходи фізичних осіб – 3 683 219 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2 763 905 грн., сума пені – 1 074 737 грн.) в частині збільшення суми грошового зобов`язання з податків і зборів зі сплати податку на доходи фізичних осіб за липень 2013 року в сумі 64 106,42 грн., за серпень 2013 року в сумі 95 099,30 грн., за вересень 2013 року в сумі 89 809,99 грн., за жовтень 2013 року в сумі 107 969, 05 грн., за листопад 2013 року в сумі 105 862,43 грн., за грудень 2013 року в сумі 109 797,90 грн., за січень 2014 року в сумі 102 472, 31 грн., за лютий 2014 року в сумі 106 481,68 грн., за березень 2014 року у сумі 107 870,31 грн., за квітень 2014 року в сумі 108 638,57 грн., за травень 2014 року в сумі 101 233,24 грн., за червень 2014 року в сумі 37 405,78 грн., за липень 2014 року в сумі 51 721,07 грн., за серпень 2014 року в сумі 45 560,72 грн., за вересень 2014 року в сумі 46 162,49 грн., за жовтень 2014 року в сумі 53 739,45 грн., за листопад 2014 року в сумі 75 945,61 грн., за грудень 2014 року в сумі 73 174,66 грн., за січень 2015 року в сумі 57 003,65 грн., за лютий 2015 року в сумі 42 099,23 грн., за березень 2015 року в сумі 49 098,49 грн., за квітень 2015 року в сумі 70 609,16 грн., червень 2015 року в сумі 16 955,12 грн., за липень 2015 року в сумі 24 880,23 грн., за серпень 2015 року в сумі 23 167,47 грн., за вересень 2015 року в сумі 82 151,34 грн., за листопад 2015 року в сумі 67 119,99 грн., за грудень 2015 року в сумі 48 646,16 грн., всього на суму 1 964 805,17 грн., пені у сумі 941 446,37 грн., штрафу 1 469 755,25 грн.; 
- визнати протиправною бездіяльність щодо несписання безнадійного податкового боргу зі сплати податку на доходи фізичних осіб за липень 2013 року в сумі 64 106,42 грн., за серпень 2013 року в сумі 95 099,30 грн., за вересень 2013 року в сумі 89 809,99 грн., за жовтень 2013 року в сумі 107 969, 05 грн., за листопад 2013 року в сумі 105 862,43 грн., за грудень 2013 року в сумі 109 797,90 грн., за січень 2014 року в сумі 102 472, 31 грн., за лютий 2014 року в сумі 106 481,68 грн., за березень 2014 року у сумі 107 870,31 грн., за квітень 2014 року в сумі 108 638,57 грн., за травень 2014 року в сумі 101 233,24 грн., за червень 2014 року в сумі 37 405,78 грн., за липень 2014 року в сумі 51 721,07 грн., за серпень 2014 року в сумі 45 560,72 грн., за вересень 2014 року в сумі 46 162,49 грн., за жовтень 2014 року в сумі 53 739,45 грн., за листопад 2014 року в сумі 75 945,61 грн., за грудень 2014 року в сумі 73 174,66 грн., за січень 2015 року в сумі 57 003,65 грн., за лютий 2015 року в сумі 42 099,23 грн., за березень 2015 року в сумі 49 098,49 грн., за квітень 2015 року в сумі 70 609,16 грн., червень 2015 року в сумі 16 955,12 грн., за липень 2015 року в сумі 24 880,23 грн., за серпень 2015 року в сумі 23 167,47 грн., за вересень 2015 року в сумі 82 151,34 грн., за листопад 2015 року в сумі 67 119,99 грн., за грудень 2015 року в сумі 48 646,16 грн., всього на суму 1 964 805,17 грн., пені у сумі 941 446,37 грн., штрафу 1 469 755,25 грн.;
- зобов`язати здійснити списання безнадійного податкового боргу зі сплати податку на доходи фізичних осіб за липень 2013 року в сумі 64 106,42 грн., за серпень 2013 року в сумі 95 099,30 грн., за вересень 2013 року в сумі 89 809,99 грн., за жовтень 2013 року в сумі 107 969, 05 грн., за листопад 2013 року в сумі 105 862,43 грн., за грудень 2013 року в сумі 109 797,90 грн., за січень 2014 року в сумі 102 472, 31 грн., за лютий 2014 року в сумі 106 481,68 грн., за березень 2014 року у сумі 107 870,31 грн., за квітень 2014 року в сумі 108 638,57 грн., за травень 2014 року в сумі 101 233,24 грн., за червень 2014 року в сумі 37 405,78 грн., за липень 2014 року в сумі 51 721,07 грн., за серпень 2014 року в сумі 45 560,72 грн., за вересень 2014 року в сумі 46 162,49 грн., за жовтень 2014 року в сумі 53 739,45 грн., за листопад 2014 року в сумі 75 945,61 грн., за грудень 2014 року в сумі 73 174,66 грн., за січень 2015 року в сумі 57 003,65 грн., за лютий 2015 року в сумі 42 099,23 грн., за березень 2015 року в сумі 49 098,49 грн., за квітень 2015 року в сумі 70 609,16 грн., червень 2015 року в сумі 16 955,12 грн., за липень 2015 року в сумі 24 880,23 грн., за серпень 2015 року в сумі 23 167,47 грн., за вересень 2015 року в сумі 82 151,34 грн., за листопад 2015 року в сумі 67 119,99 грн., за грудень 2015 року в сумі 48 646,16 грн., всього на суму 1 964 805,17 грн., пені у сумі 941 446,37 грн., штрафу 1 469 755,25 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ГУ ДФС у Донецькій області на підставі акту, що складений за результатами планової виїзної документальної перевірки від 13.10.2017 № 670/05-99-13-03/35470311, прийнято податкові повідомлення-рішення від 02.11.2017 № 0037041303, № 0037021303, № 0037061303 та № 0037031303. Позивач вважав, що має право на визнання податкового боргу, який виник за період з 01.07.2013 по 31.12.2015, пені та штрафів - безнадійним, а дії щодо включення відповідачем безнадійного податкового боргу до порушень податкового законодавства за зазначений період, а також бездіяльності ГУ ДФС у Донецькій області щодо несписання цього безнадійного податкового боргу - протиправними.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем безпідставно відмовлено у задоволенні заяви платника податків про визнання податкового боргу безнадійним та його списання, оскільки такий борг виник внаслідок форс-мажорних обставин, що підтверджено сертифікатом Торгово-промислової палати. Позивач вважає таку позицію необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України. КП «Покровськводоканал» також наголошує, що діючим законодавством не передбачено засвідчення суб`єктам господарської діяльності обставин непереборної сили (форс-мажорних) обставин окремо по кожній статті Податкового кодексу України (далі - ПК України), проте визначальним у спірних правовідносинах є не факт засвідчення таких обставин, оскільки вони є загальновідомими, а їх вплив на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання, що має бути оцінено суб`єктом владних повноважень (відповідачем у справі) у кожному конкретному випадку при зверненні суб`єктів господарювання з відповідною заявою. Натомість місцевий суд не надав правильної оцінки фактичним обставинам справи, а мотиви та доводи, викладені в рішенні місцевого суду, на переконання апелянта, суперечать вимогам чинного законодавства України.
В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача до апеляційного суду не прибув. 19 травня 2020 року від Покровської міської ради надійшов лист про розгляд апеляційної скарги без участі її представника. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
ГУ ДФС у Донецькій області відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пунктів 77.1, 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 ПК України та плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на ІІІ квартал 2017 року, на підставі наказу ГУ ДФС у Донецькій області «Про проведення документальної планової виїзної перевірки КП «Покровськводоканал» від 08.09.2017 № 1060 проведена документальна планова виїзна перевірка КП «Покровськводоканал», з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2014 по 30.06.2017, військового збору за період з 03.08.2014 по 30.06.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.02.2012 по 30.06.2017.
На підставі вищевказаного акту перевірки, 2 листопада 2017 року відповідачем прийняті рішення:
1) податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 № 0037041303, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, в т.ч. сума штрафу 24 164 грн., сума пені 4984 грн.;
2) податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 № 0037021303, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в сумі 510,00 грн.;
3) податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 № 0037061303, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в сумі 807,48 грн.;
4) податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 № 0037031303, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних на суму 7 521 861 грн.: у тому числі з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням на суму 3 683 219 грн., та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 2 763 905 грн., сума пені 1 074 737 гривень.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справа.
Так, відповідно до п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.
Згідно до п.15.1 ст.15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Пунктом 16.1 ст. 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний:
вести в установлено порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів;
подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; 
сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.18.1 ст.18 ПК України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до платника податків і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платника податків (п.18.2 ст. 18 ПК України).
Так, згідно до абз.2 п.57.1 ст. 57 ПК України, податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним доходу, що виплачується на користь платника податку – фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.
Питання податку на доходи фізичних осіб врегульовано розділом IV Кодексу .
Відповідно до ст.162 вказаного Кодексу, платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Згідно зі ст. 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Об`єктом оподаткування нерезидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету врегульовано ст. 168 ПК України.
Відповідно до п.п.168.1.1 та 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.
Згідно з п.п.168.1.5 та 168.1.6 п. 168.1 ст. 168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.
Для цілей цього розділу та п. 54.2 ст. 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.
Порядок сплати (перерахування) податку до бюджету визначено п. 168.4 ст. 168 ПК України.
Статтею 171 ПК України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.
Згідно з п.п. «а» та «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок та подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Відповідно до п. 161 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 ПК України.
Отже, і податок на доходи фізичних осіб, і військовий збір сплачуються (перераховуються) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу. Податкові агенти зобов`язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) вказані податок та збір до бюджету з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок (п.п.168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. «а» п. 176.2 ст.176 ПК України).
При цьому, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (п.п.168.1.5 п. 168.1 ст. 168 ПК України).
У цій справі, податковим органом встановлені порушення позивачем, зокрема, вимог п. 164.6 ст. 164, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168, п.п. «а», «б» п. 176.2 ст.176, п.п.1.4, 1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.
Відповідальність за порушення вимог податкового законодавства передбачена главою 11 ПК України.
Згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Положення п. 126.1 ст. 126 ПК України контролюючим органом щодо частини виявлених порушень застосовані правомірно.
Контролюючий орган також дійшов правомірного висновку, що за встановлені актом перевірки порушення вимог податкового законодавства позивач підлягав притягненню до відповідальності у вигляді накладення штрафу на підставі п. 127.1 ст. 127 ПК України.
Так, п. 127.1 ст. 127 ПК України визначено, що ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Відповідальність за погашення суми податкового зобов`язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов`язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов`язків погашення такої суми податкових зобов`язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених розділом IV цього Кодексу.
Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються, коли ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого пунктом 169.4 статті 169 цього Кодексу, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.
Пунктом 127.1 ст. 127 ПК України встановлена міра відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу. Склад порушення пов`язується з фактом виплати доходу без сплати податку.
На підставі аналізу зазначених норм права суд робить висновок, що несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків є підставою для накладення штрафу згідно з ст. 127 ПК України. Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 820/11382/15.
Натомість, коли мають місце нарахування, однак несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до ст. 126 ПК України. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати, а не від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.
У разі якщо виплата доходу, а відповідно, і перерахування податку здійснені з порушенням строку, визначеного п.п.168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Кодексу, фактично має місце порушення, передбачене ст. 126 Кодексу, відповідно, і штрафні санкції мають бути застосовані у встановленому нею розмірі.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 в справі № П/811/618/17, від 27.11.2018 в справі № 820/2840/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Стосовно вимог позивача про визнання протиправними дій щодо включення безнадійного податкового боргу, визнання протиправною бездіяльність щодо несписання безнадійного податкового боргу та зобов`язання здійснити списання безнадійного податкового боргу зі сплати податку на доходи фізичних осіб.
Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Відповідно до п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:
а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;
б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;
в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;
г) заборгованість фізичних осіб, прощена кредитором, за винятком заборгованості осіб, пов`язаних з таким кредитором, та осіб, які перебувають з таким кредитором у трудових відносинах, та осіб, які перебували з таким кредитором у трудових відносинах, і період між датою припинення трудових відносин таких осіб та датою прощення їх заборгованості не перевищує три роки;
ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);
д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією;
е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;
є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;
ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;
з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.
Так, п.101.1 ст.101 ПК України визначено, що під терміном "безнадійний" розуміється: 
101.2.1. податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута; 
101.2.2. податковий борг фізичної особи, яка: 
визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; 
померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; 
понад 720 днів перебуває у розшуку; 
101.2.3. податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом; 
101.2.4. податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин); 
101.2.5. податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду, а для банків - на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.
Згідно з п. 2.1 розд. ІІ Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577 (далі – Порядок), під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти:
1) податковий борг платника податків, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута;
2)   податковий борг фізичної особи, яка:
визнана в судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом;
померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом;
понад 720 днів перебуває у розшуку;
3) податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений ст. 102 глави 9 розд. II ПК України;
4) податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Такий факт непереборної сили підтверджується:
Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України;
уповноваженими органами іншої держави, які легалізовані консульськими установами України, - у разі настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території такої держави;
рішеннями Президента України про запровадження надзвичайної екологічної ситуації в окремих місцевостях України, затвердженими Верховною Радою України, або рішеннями Кабінету Міністрів України про визнання окремих місцевостей України потерпілими від повені, посухи, пожежі та інших видів стихійного лиха, у тому числі рішеннями щодо визначення окремих місцевостей потерпілими від несприятливих погодних умов, які спричинили втрату врожаю сільськогосподарських культур в обсягах, що перевищують 30 відсотків середнього врожаю за попередні п`ять календарних років;
рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних рад - у випадках, встановлених Кодексом;
висновками інших органів, уповноважених згідно із законодавством засвідчувати форс-мажорні обставини;
5) податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду, а для банків – на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.
У випадках, передбачених п.п. 4 п. 2.1 розд. II Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню. До заяви обов`язково додаються документи, зазначені в п.п.4 п. 2.1 розд. II Порядку, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним (п. 4.1 розд. IV Порядку).
За результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку (п. 4.2 Порядку).
Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал (п. 4.4 Порядку).
Крім того, згідно ст. 97 ПК України, безнадійним вважається також борг, що залишився непогашеним після ліквідації платника податків, не пов`язаної з банкрутством.
Порядок списання такого податкового боргу визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1231 «Про затвердження Порядку списання непогашених грошових зобов`язань або податкового боргу після ліквідації платника податків, не пов`язаної з банкрутством» зі змінами та доповненнями.
Позивач вказує на те, що 22.10.2018 він звернувся до ГУ ДФС у Донецькій області з пропозицією щодо списання сум несплаченого податку на доходи фізичних осіб, які виникли в період з 01.07.2013 по 31.12.2015 у підприємства, штрафних санкцій і пені як безнадійного податкового боргу, на що останнім було відмовлено.
Слід зазначити, що документальна планова виїзна перевірка поводилась з 25.09.2017 по 06.10.2017, акт перевірки складено 13.10.2017, КП «Покровськводоканал» зверталось із листом про розгляд питання щодо списання відповідних сум вже після проведеної перевірки, на підставі якої винесено спірні податкові повідомлення-рішення.
Крім того, податкова заборгованість виникла внаслідок несплати позивачем узгоджених сум податкового зобов`язання.
За наслідками проведеної перевірки відповідачем було встановлено цей факт та відповідно винесене податкове повідомлення-рішення від 02.11.2017 № 0037031303, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних на суму 7 521 861 грн.: у тому числі з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням на суму 3 683 219 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 2 763 905 грн., сума пені – 1 074 737 грн.
Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку, що посилання позивача на норми, викладені у п. 102.1 ст. 102 ПК України, яким визначено право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків, є безпідставними, оскільки термін, визначений у цьому підпункті Кодексу, ще не сплинув.
Також, суд першої інстанції встановив з автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду», що у травні 2019 року ГУ ДФС у Донецькій області звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до КП «Покровськводоканал» про стягнення податкової заборгованості в сумі 4 620 168,75 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 8 липня 2019 року у справі № 200/6751/19-а адміністративний позов ГУ ДФС у Донецькій області задоволено повністю. Вказаним рішенням суду встановлено, що податковий борг в розмірі 4 620 168,75 грн. виник внаслідок несплати узгоджених податкових зобов`язань з військового збору у сумі 29 148 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення від 2 листопада 2017 року № 0037041303, з податку на доходи фізичних осіб на підставі податкового повідомлення-рішення від 2 листопада 2017 року № 0037031303 на суму 7 521 861 грн., у зв`язку з частковою сплатою у розмірі 3 145 854, 42 грн., залишок боргу складає 4 376 006 грн. 58 коп., податкового повідомлення-рішення від 2 листопада 2017 року № 0037021303 у сумі 510 грн. та пені у сумі 214 504,17 грн.
Податковим органом з метою стягнення до бюджету суми податкового боргу було направлено відповідачу податкову вимогу від 5 травня 2018 року форми «Ю» № 778-45 на суму 7 551 519 грн., яка була отримана КП «Покровськводоканал», про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а докази оскарження зазначеної вимоги у судовому або адміністративному порядку в матеріалах справи відсутні.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року апеляційне провадження у справі № 200/6751/19-а зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 200/11943/19-а.
Відповідачем зроблено всі передбачені ПК України дії щодо стягнення до бюджету суми податкового боргу шляхом направлення податкової вимоги від 5 травня 2018 року форми «Ю» № 778-45 щодо сплати податкової заборгованості.
Твердження позивача, що він 22.10.2018 звертався до ГУ ДФС у Донецькій області з пропозицією щодо списання сум несплаченого податку на доходи фізичних осіб, які виникли за період з 01.07.2013 по 31.12.2015 у підприємства, штрафних санкцій і пені як безнадійного податкового боргу, судом не беруться до уваги, оскільки на час звернення до податкового органу сума грошових зобов`язань є узгодженою.
Позивач також у позовній заяві посилався на Закон України від 12 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі – Закон № 1669-VII).
Проте слід звернути увагу, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято з податку на доходи з фізичних осіб та військового збору.
Стосовно наявності у позивача сертифікату Торгово-промислової палати, як на підставу звільнення його від відповідальності.
Так, Закон № 1669-VII не містить прямих норм про звільнення від відповідальності платників з податку на доходи з фізичних осіб та військового збору.
Водночас, відповідно до ст. 10 Закону № 1669-VII, протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
Станом на момент виникнення спірних правовідносин антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», не закінчилась, позивач зареєстрований на підконтрольній Україні території, а саме у м. Покровськ.
Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення статті 10 Закону № 1669-VII є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що, відповідно, встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, в тому числі й в частині неналежного виконання обов`язку своєчасної сплати грошових податкових зобов`язань.
Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (в редакції від 02.09.2014) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такою конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень, та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Щодо наявних сертифікатів слід зазначити наступне. Частиною першою статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який набрав чинності з 18.12.2014.
Статтею 6.1 вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, модою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.
Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.)
Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо. Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.
Аналізуючи вищезазначені норми, суд приходить до висновку про те, що Порядком передбачено, що засвідченню підлягають форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) по кожному окремому податковому та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання якого настало згідно нормативно-правових актів, проте таке виконання стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Сертифікат не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє. У разі якщо сертифікат про форс-мажорні обставини виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення.
До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 у справі № 805/385/17-а.
Крім цього, у вказаній постанові Верховний Суд вказав, що зазначення у вказаному Сертифікаті того, що на момент його видачі обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо не є доказом того, що такий Сертифікат засвідчує відповідні обставини безстроково, тобто на майбутнє, навпаки, враховуючи, що у грудні 2014 року Порядок засвідчення форс-мажорних обставин був затверджений в новій редакції, який має застосовуватись до спірних правовідносин та в якому фактично було уточнено, що якщо на момент видачі Сертифікату обставини непереборної сили тривають та період дії яких встановити неможливо, то заявник має право звернутися до ТПП України для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період саме з дня, наступного за датою видачі сертифікату.
Отже, позивач посилається на Сертифікат від 20 серпня 2014 року № 2503/05-4 Торгово-промисловою палатою України із засвідченням настання обставин непереборної сили з 13.07.2014, що стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів у відповідності до п. 100.4-100.5 ст.100 ПК України.
Наявність у платника податків такого сертифікату не є підставою для несплати податкових зобов`язань, та не є обставиною, що звільняє платника податку від відповідальності за порушення норм діючого податкового законодавства, а лише засвідчує факт, який повинен братись до уваги контролюючим органом для надання платникові розстрочення та/або відстрочення сплати таких зобов`язань (у разі прийняття відповідного рішення) через обставину непереборної сили.
Щодо посилання апелянта на те, що місцевим судом не повно з`ясовано всі обставини та неправильно застосовано норми матеріального права, а саме не враховано, що діючим законодавством не передбачено засвідчення суб`єктам господарської діяльності обставин непереборної сили (форс-мажорних) обставин окремо по кожній статті ПК України.
Колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що позивач звернувся до ГУ ДФС у Донецькій області з заявою про списання податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб за 2013, 2014, 2015 роки на підставі п.п.101.2.3 п. 101.2 ст. 101 ПК України (а.с.74) (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом) та отримав відмову, мотивовану тим, що відсутні правові підстави для здійснення списання безнадійного податкового боргу КП «Покровськводоканал» у відповідності до статті 101 ПК України. Також в цьому листі позивач послався на підпункт 101.2.4 пункту 101.2 статті 101 ПК України, оскільки вважав, що податковий борг за 2014-2015 роки виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Підпунктом 101.2.4 пункту 101.2 статті 101 ПК України встановлено, що під терміном «безнадійний» розуміється, в тому числі, податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).
Аналізуючи положення цієї норми, апеляційний суд зазначає, що для визнання податкового боргу безнадійним має бути встановлений (доведений) причинно-наслідковий зв`язок між податковим боргом та форс-мажорними обставинами. Наявність форс-мажорних обставин є загальновідомим фактом, проте само по собі не доводить безнадійності податкового боргу, неможливості здійснити сплату самостійно визначених податкових зобов`язань платником податків. 
На думку колегії суддів, сертифікат ТПП України може підтверджувати факт настання обставин непереборної сили та містити висновок щодо впливу цієї події на можливість виконання заявником своїх конкретних зобов`язань, але рішення про списання безнадійного податкового боргу, контролюючий орган приймає лише за наявності підстав вважати, що податковий борг є безнадійним та виник внаслідок саме таких обставин, про які зазначено у сертифікаті. При цьому, керівник (його заступник) органу доходів і зборів, наділений повноваженнями вирішувати питання про списання податкового боргу, зобов`язаний аналізувати та встановлювати наявність або відсутність регламентованих для списання обставин.
Позивачем у цій справі не доведено належними та допустимими доказами той факт, що податковий борг зі сплати податку на доходи фізичних осіб (за період з липня 2013 року  по грудень 2015 року включно) є безнадійним. 
Як було вже зазначено судом вище, сертифікат ТПП від 20 серпня 2014 року (а.с.69-70) засвідчував настання форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) з 13 липня 2014 року (дата закінчення не встановлена) при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів відповідно до пункту 100.4 і 100.5 статті 100 ПК України, які регулюють розстрочення та відстрочення сплати грошових зобов`язань, що не є тотожним списанню податкового боргу.
Сертифікат Торгово-промислової палати України, який звільняє від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань (як передбачено ст. 10 Закону № 1669-VII), позивачем до заяви додатково поданий не був.
За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для здійснення списання безнадійного податкового боргу позивачу у відповідності до ст. 101 ПК України з врахуванням доданого позивачем до заяви сертифікату Торгово-промислової палати України, а тому ГУ ДФС у Донецькій області правомірно відмовлено позивачу у списанні податкового боргу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 805/1424/16-а.
Отже такий довід апелянта та посилання на висновки Верховного Суду, які висловлені в постанові від 03 вересня 2019 року у справі 805/1087/16-а, колегія суддів не бере до уваги.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Частиною 2  статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 2  статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
ГУ ДФС у Донецькій області, як суб`єкт владних повноважень, доведено та обґрунтовано правомірність податкових повідомлень-рішень та дій щодо розгляду листа про розгляд питання щодо списання податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб як безнадійного.
У апеляційній скарзі не наведено інших доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Покровськводоканал» – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі № 200/11943/19-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 06 серпня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 

                                                                                                                                                                                                                                                 Т. Г. Гаврищук