ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4787/20 Справа № 202/5774/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У вересні 2017 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення (а.с.1-2).
       У лютому 2020 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного та іпотечного договору, про визнання дій банку по зверненню стягнення на будинок і земельну ділянку нікчемними, незаконними і недійсними, припинення права власності банку на будинок і земельну ділянку і зобов`язання їх повернути, яку просила об`єднати з первісним позовом (а.с.179-182).
       Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного та іпотечного договору, про визнання дій банку по зверненню стягнення на будинок і земельну ділянку нікчемними, незаконними і недійсними, припинення права власності банку на будинок і земельну ділянку і зобов`язання їх повернути – повернуто заявнику (а.с.115-116).
       Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу, справу направити до суду першої інстанції, для продовження розгляду (а.с.229-231).
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
       Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.        
       Як вбачається із матеріалів справи №202/5774/17, провадження №2/202/56/2020 за позовною заявою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення, провадження у справі було відкрито ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мороза В.П. від 04.09.2017 року.
       Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017 року, справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 14.12.2017 року було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.
       Ухвалою суду від 07 лютого 2018 року провадження у вказаній цивільній справі зупинено до набрання законної сили рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, справа № 202/6443/17, провадження 2/202/396/2018 по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про скасування запису про державну реєстрацію прав та визнання права власності на нерухоме майно.
       Ухвалою суду від 19 серпня 2019 року провадження у вказаній цивільній справі поновлено.
       Як вбачається із матеріалів справи, предметом первинного позову АТ КБ «ПриватБанк» є виселення.
       Предметом поданої ОСОБА_1 зустрічної позовної заяви є визначення розірваними кредитного договору та договору іпотеки, визнання дій АТ КБ «ПриватБанк» від 14 листопада 2016 року по зверненню стягнення на іпотечне майно ОСОБА_1 майно - будинок АДРЕСА_1 ., та земельну ділянку площею 0,0589 кв. АДРЕСА_2 нікчемними, незаконними та недійсними, припинення права власності АТ КБ «ПриватБанк» на будинок АДРЕСА_3 210,7 кв.м., та земельну ділянку площею 0,0589 кв.м. по АДРЕСА_2 , зобов`язання АТ КБ « ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 майно - будинок АДРЕСА_1 ., та земельну ділянку площею 0,0589 кв. АДРЕСА_2 .
       Відмовляючи у прийнятті до спільного розгляду з цивільною справою № 202/5774/17 позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного та іпотечного договору, про визнання дій банку по зверненню стягнення на будинок і земельну ділянку нікчемними, незаконними і недійсними, припинення права власності банку на будинок і земельну ділянку і зобов`язання їх повернути та повертаючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічний позов поданий з порушенням строків передбачених ст. 193 ЦПК України, окрім того первісний та зустрічний позов хоча і взаємозв`язані, однак у них різні предмети спору, предмети доказування.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Відповідно до ч.1 ст.193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
       Згідно ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
       Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним. Тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
       Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.
       Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом та подання зустрічного позову у строк, визначений для подання відзиву.
       Таким чином, при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову, суд першої інстанції вирішує наступні питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову, чи поданий зустрічний позов у строк для подання відзиву на позов.
       Аналогічний зміст містить й п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року.
       Відповідно до ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 цього Кодексу.
       Згідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
       Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про повернення зустрічного позовної заяви, відмовивши у прийнятті до спільного розгляду з цивільною справою № 202/5774/17 позовної заяви ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання кредитного та іпотечного договору, про визнання дій банку по зверненню стягнення на будинок і земельну ділянку нікчемними, незаконними і недійсними, припинення права власності банку на будинок і земельну ділянку і зобов`язання їх повернути.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: