КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

єдиний унікальний номер справи 757/22037/19-ц
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/207/2020
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ                                 УКРАЇНИ
 
09 червня 2020 року Київський апеляційний суд  в складі колегії суддів:
 
судді - доповідача:                                                    Білич І.М.
суддів:                                                                      Коцюрби О.П., Іванченка М.М.
при секретарі:                                                          Кемському В.В.
за участю: позивача                                                ОСОБА_1 
                  представника позивача                         ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О.,
по цивільній справі № 757/22037/19-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про тлумачення змісту правочину.
 
в с т а н о в и л а:
 
У травні 2019 року позивач звернулась до суду із позовом про тлумачення змісту правочину, в якому просила розтлумачити зміст п. 1.3. та п. 2.1. кредитного договору №576/ПВ-06 від 13.12.2010 року, укладеного між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», в аспекті визначення порядку виконання умов кредитного договору стосовно видачі кредитних коштів, зокрема:
 чи має Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в аспекті положення п. 1.3. кредитного договору №576/ПВ-06 від 13.12.2010 року обов`язок видати ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 1 051 406,26 грн. безпосередньо готівкою та в зазначеному сторонами розмірі;
чи передбачено сторонами в аспекті положення п. 1.3. кредитного договору №576/ПВ-06 від 13.12.2010 року інший порядок видачі кредитних коштів;
чи мається на увазі в аспекті положень п. 2.1. за кредитним договором №576/ПВ-06 від 13.12.2010 року, що повне виконання зобов`язання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» перед ОСОБА_1 відбудеться в день видачі кредитних коштів готівкою в розмірі 1 051 406,26 грн.
Вважаючи, що нею та відповідачем по різному тлумачаться умови та порядок видачі кредитних коштів. Зокрема, ПАТ «Дельта Банк» вважає, що кредитні кошти вже були видані ОСОБА_1 ТОВ «Український промисловий банк» за кредитним договором №576-ПВ-06 від 12.12.2006 року, право вимоги за яким було придбане ПАТ «Дельта Банк».
Вона ж вважає, що між сторонами укладено договір, за яким ПАТ «Дельта Банк» зобов`язалося видати позивачу готівкові кошти в сумі 1 051 406,26 грн., а тому до виконання банком зобов`язання з фактичної видачі коштів позивач вважає, що в неї не може виникати будь-яких зобов`язань за кредитним договором. 
Зважаючи на те, що сторони не досягли згоди з указаного питання, воно повинно бути вирішено в судовому порядку шляхом тлумачення умов договору.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про тлумачення змісту правочину.
 
Не погодившись з рішенням, адвокат Павленко В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив суд скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2019 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Посилаючись на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону, зазначаючи, що судом неправильно витлумачено термін «реструктуризація» кредитної заборгованості, у зв`язку з чим суд дійшов висновків, які не відповідають характеру правовідносин, що склалися між сторонами.
Позивач стверджує, що нею не було отримано кредит за договором, як те передбачено умовами укладеного договору, тобто для позивача не наступили певні наслідки за укладеним договором.
Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки послався на судові рішення по справі № 757/33577/14, матеріали якої в судовому засіданні не досліджувалися.
Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.
 
У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у ній.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, поважність причин неявки суду не повідомив. Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності  відповідача в силу вимог ст. 372 ЦПК України. 
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
 
Судом при розгляді справи встановлено, що 12 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк» укладено кредитний договір №576/ПВ-06 згідно якого банк надав позивачу у тимчасове користування кредитні кошти у розмірі 133 000 доларів США з кінцевим терміном повернення до 11 грудня 2026 року зі сплатою  процентів за користування кредитом у розмірі 12,5%.
З метою забезпечення виконання боргових зобов`язань  між зазначеними вище сторонами договору було укладено іпотечний договір №576/ФКВ-06, відповідно до якого позивач передала банку в іпотеку  квартиру АДРЕСА_1 .
30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань» Укрпромбанку» на користь « Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступило, а ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитними та зобов`язальними договорами, зокрема, за кредитним договором №576/ПВ-06 від 12.12.2006 року та іпотечним договором №576/ФКВ-06 від 12.12.2006 року
13.12.2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір №576/ПВ-06, за умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах повернення, платності, забезпеченості, в розмірі 1 051 406,26 грн. на споживчі цілі з терміном повернення до 11.12.2028 року.

Відповідно до п. 1.3. цього кредитного договору сторонами погоджено, що видача кредиту на споживчі цілі проводиться шляхом видачі готівки в сумі 1 051 406,26 грн. в касі кредитора.
Пунктом 2.1. кредитного договору визначено, що моментом (днем) надання кредиту вважається отримання позичальником коштів в сумі кредиту на умовах визначених цим договором.
Вважаючи, що між сторонами наявні розходження в тлумаченні вказаних умов договору, а саме щодо порядку отримання кредитних коштів, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав для тлумачення судом умов правочину, оскільки фактично між сторонами наявні правовідносини щодо реструктуризації кредитної заборгованості  за договором №576/ПВ-06 від 12.12.2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк».
 
Проте погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.
 
За положеннями ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).
 
Відповідно до положень ч.2 ст.213 та ст. 637 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину або умов договору.
За приписами ч .ч. 3,4  ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
 
Потреба у тлумаченні правочину виникає у зв`язку з неповнотою або недостатньою ясністю окремих його умов, оспорюванням його наявності, а також змісту понять, які в ньому використані, або його правової природи.
 
Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року по справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17), зазначив, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України, у частинах третій та четвертій якої визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення..
 
Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.
Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.
Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.
 
Колегія суддів вважає, що правила, встановленні ст. 213 ЦК України, в даному випадку дозволяють визначити зміст пунктів 1.3 та 2.1 кредитного договору № 576/ПВ-06 від13.12.2010 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк»  без їх тлумачення, оскільки вони викладені чітко і зрозуміло.
Теоретична можливість виникнення суперечностей між сторонами щодо порядку і строку видачі кредитних коштів та їх повернення не може бути підставою для тлумачення судом умов правочину, а відповідні спори, у разі їх виникненню, підлягають вирішенню в окремих судових провадженнях з встановленням фактичних обставин справи.
При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не заявлено позовних вимог про тлумачення правової природи правочину, а саме чи є він договором реструктуризації чи окремим кредитним договором, а лише про тлумачення конкретних умов правочину щодо порядку видачі кредитних коштів, які, як вже зазначалося вище, викладені чітко і не підлягають подвійному тлумаченню.
 
Суд апеляційної інстанції вважає  помилковими  висновки суду першої інстанції в частині того, що кредитний договір №576/ПВ-06 від 13.12.2010 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», є за своєю суттю договором про реструктуризацію заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 перед попереднім кредитором - ТОВ «Укрпромбанк» за договором, укладеним 12.12.2006 року, з посиланням на судові рішення по справі №757/33577/14-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору неукладеним - виходячи з того, що  зазначене вище  судом рішення не надавалося сторонами в якості доказу по справі.
Крім того, з відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, слідує, що суд у справі №757/33577/14-ц не встановив обставину проведення реструктуризації заборгованості ОСОБА_1 , а лише зазначив, що такі обставини не заперечуються та визнаються ПАТ «Дельта Банк» у письмових поясненнях.
При цьому, волевиявлення  ОСОБА_1 на проведення реструктуризації заборгованості судом встановлено також не було.
 
За загальним правилом, реструктуризація - це зміна істотних умов (зміна процентної ставки; зміна графіка погашення боргу (строків і сум погашення основного боргу, сплати процентів/комісійних винагород), черговості платежів) за кредитним договором та договором(ами) забезпечення шляхом укладання додаткового(их) договору(ів) з фізичною особою - боржником (поручителем/заставодавцем) з метою створення сприятливих умов для виконання зобов`язань за кредитним договором.
Аналогічні за змістом положення містяться й у Положенні про порядок проведення реструктуризації кредитної заборгованості фізичних осіб (крім фізичних осіб - підприємців) за кредитними договорами, виконання зобов`язань за якими забезпечене іпотекою, перед банками, процедура ліквідації яких здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, затверджених рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2018 № 372.
 
Тобто, реструктуризація пов`язується у першу чергу з укладенням додаткового договору до вже існуючого кредитного договору на умовах зміни його істотних умов в частині строків та сум погашення боргу.
Однак, укладений між сторонами кредитний договір №576/ПВ-06 від 13.12.2010 року не містить будь-яких даних щодо проведення реструктуризації вже існуючої заборгованості ОСОБА_1 , зміни строку, сум та порядку погашення боргу, а також щодо того, що він є додатковим до  кредитного договору №576/ПВ-06 від 12.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк».
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке що постановлено з порушенням норм  матеріального права підлягає скасуванню  з постановленням нового рішення за правилами ст. 376 ЦПК України про відмову у задоволенні  заявлених вимог з зазначених вище підстав.
 
Керуючись ст.ст. 368, 372, 374, 376, 381 -384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року скасувати та постановити нове, за яким ОСОБА_1 відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про тлумачення правочину.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 червня  2020 року.
            Суддя-доповідач:                                                            Судді: