ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 209/289/19(2-а/209/29/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції  Рогового Романа Григоровича на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 23 травня 2019 року (суддя суду 1 інстанції Шендрик К.Л.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції  Рогового Романа Григоровича про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції  Рогового Р. Г., в якому просив скасувати постанову серії НК №311983 від 18 січня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного штрафу у розмірі 425 грн., а справу - закрити за відсутністю складу правопорушення.
Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 23.05.2019 позов задоволено. Скасовано постанову серії НК №311983 від 18 січня 2019 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.  122, ч. 1 ст.  126 КУпАП  ОСОБА_1 від 18 січня 2019 року закрито.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що під час патрулювання інспектора був помічений транспортний засіб яким керував позивач, на вітровому склі якого в зоні роботи склоочисників була присутня тріщина. Даний факт водієм на місці розгляду справи не заперечувався.
Також, позивач не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.4 «а»  ПДР  України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1  ст. 126 КУпАП. 
Поряд з цим, усні пояснення водія свідчили про хибне тлумачення   норм ПДР, а його поведінка була направлена на уникнення адміністративної відповідальності. 
Стверджує, що інспектором не було порушено процедуру щодо ухвалення постанови у справі про адміністративне правопорушення та він діяв в межах наданих законом повноважень. 
У відповідності до вимог  статті 311 КАС України  справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що 18 січня 2019 року відповідачем була винесена постанова серії НК № 311983 від 18 січня 2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення. Згідно вказаної постанови, позивач 18 січня 2019 року 11.52 год. на а/ш М-22 Полтава-Олександрія на 98 км керував транспортним засобом, в якого була тріщина вітрового скла в зоні роботи склоочисників, та не пред`явив для перевірки посвідчення водія, чим порушив п.п. 2.4а та п. 31.1  ПДР. 
За скоєння адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.  121, ч. 1 ст.  126 КУпАП, на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 425 грн. Вказані обставини підтверджуються постановою про притягнення до адміністративної відповідальності. (а.с. 7)
Відповідно до частини першої статті 121 КУпАП  адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
Згідно з п.п. 31.1 ПДР України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Згідно з п. 6.8.5 Національного стандарту України «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» ДСТУ 3649:2010, на вітровому склі колісних транспортних засобів не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.
Відповідальність за порушення п. 31.1  ПДР  України, пп. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 водієм передбачена  частиною 2  статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно якої керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті,  або  технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам  стандартів,  правил дорожнього руху  і технічної експлуатації, тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1  статті 9 КУпАП  адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Судом встановлено, що відповідач, з`ясувавши факт порушення позивачем вимог п. 31.1  ПДР  України, пп. 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 застосував до позивача стягнення у вигляді штрафу на підставі ч.  1  ст. 121 КУпАП.
Відповідно до наданого відповідачем відеозапису з місця події, позивач, не заперечує проти наявності тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.
Однак, частиною 1  статті 121 КУпАП  передбачено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил  експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
При цьому, пункт 31.1 не передбачає заборону експлуатації транспортного засобу, вказуючи на те, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів.
Вказані обставини свідчать про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 121 КУпАП.
 Також позивача притягнуто до відповідальності за порушення п. 2.4а  ПДР  України, що полягало у не пред`явленні позивачем для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, що стало підставою для накладення на позивача адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку, що факт ненадання позивачем посвідчення водія відповідачеві спростовується самою постановою про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка містить анкетні данні позивача, серію і номер його посвідчення водія, які відповідач міг взяти тільки з посвідчення, та відеозаписом, наданим відповідачем, з якого встановлено, що позивач не відмовлявся та надав відповідачеві посвідчення водія для винесення постанови.
Відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції не враховано доводи відповідача, що на неодноразову вимогу працівника поліції  водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом,  що підтверджується  письмовими поясненнями свідків   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Дослідженням наданого відповідачем відеозапису встановлено, що  працівником патрульної поліції повідомлено позивачу причину зупинки та вказано на виявлене порушення ПДР. Позивач заперечував факт порушення ним правил дорожнього руху. При цьому, в ході надання позивачем своїх доводів, працівник поліції вимагав надати посвідчення водія. На що позивач сказав, щоб інспектор починав оформлювати документи, а він зараз надасть посвідчення водія. Проте, інспектором вказане було сприйнято як відмову у наданні посвідчення водія, на що звернуто увагу свідків.  Натомість позивач пояснив, що він не відмовляється надати документи та надав відповідачеві посвідчення водія для перевірки та винесення постанови. 
Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, містить анкетні данні позивача, серію і номер його посвідчення водія.
Враховуючи встановлені обставини, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1  ст. 126 КУпАП.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,322,  327,  329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу інспектора роти №1 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції  Рогового Романа Григоровича - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 23 травня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та за приписами частини 3 статті 272 КАС України є остаточною та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров