ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 липня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/6565/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Чумака С.Ю., Юрко І.В.,      
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі №280/6565/19 за позовом   ОСОБА_1  до  Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), треті особи - ОСОБА_2 ,  Акціонерне товариство "ОТП БАНК"  про скасування постанов,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунарського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області (далі - відповідач), треті особи АТ «ОТП Банк», ОСОБА_2 , в якому просила суд визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2019 ВП №60742730 та від 28.11.2019 ВП №60742836. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року в задоволені позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, якою просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову в повному обсязі.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.03.2019 по справі №333/1724/16-ц задоволено цивільний позов Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про стягнення боргу за кредитним договором, стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) як з позичальника відповідно до умов кредитного договору та з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) як з поручителя згідно умов Договорів поруки на користь Акціонерного товариства "ОТП Банк" суми заборгованості за кредитним договором CNL-204/055/2008 від 20.03.2008 року в сумі 22188,27 доларів США, що включає 21390,45 доларів США - сума заборгованості за тілом кредиту; 797,82 доларів США - сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 20.12.2015р. по 24.03.2016р.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 13.06.2019 по справі №333/1724/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04 березня 2019 року по цій справі залишено без змін.
Отже, рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.03.2019 по справі №333/1724/16-ц, набрало законної сили 13.06.2019.  
03.07.2019 Комунарським районним судом м.Запоріжжя видано виконавчий лист для примусового виконання рішення по справі №333/1724/16-ц.
15.08.2019 головним державним виконавцем Комунарського ВДВС м.Запоріжжя, на підставі виконавчого листа Комунарського районного суду м.Запоріжжя, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59811565.
Крім того, 15.08.2019 головним державним виконавцем Комунарського ВДВС м.Запоріжжя винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №59811565, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 55794,39 грн.
01.11.2019 на адресу Комунарського ВДВС м.Запоріжжя від АТ "ОТП Банк" надійшла заява про закінчення виконавчого провадження, відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", а саме у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
28.11.2019 головним державним виконавцем Комунарського ВДВС м.Запоріжжя прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №59811565, на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".
Крім того, 28.11.2019 головним державним виконавцем Комунарського ВДВС м.Запоріжжя прийнято постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, якою з ОСОБА_1 стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у сумі 369,00 грн.
Також, судом встановлено, що 28.11.2019 головним державним виконавцем Комунарського ВДВС м.Запоріжжя прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №60742836 з примусового виконання постанови Комунарського ВДВС від 28.11.2019 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн.
Крім того, 28.11.2019 головним державним виконавцем Комунарського ВДВС м.Запоріжжя прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №60742730 з примусового виконання постанови Комунарського ВДВС від 15.08.2019 №59811565 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 55794,39 грн.
Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані постанови державного виконавця від 28.11.2019 ВП №60742730 та від 28.11.2019 ВП №60742836 прийнято правомірно з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому скасуванню не підлягають.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду  на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим    Законом    випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються    Законом України від 02 червня 2016 року    № 1403-VIII    «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». 
Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. 
Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
При цьому, як зазначає позивач, рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя виконано боржником 01.11.2019 року, в свою чергу постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята 15.08.2019 року.
В той же час постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.08.2019 року №59811565 та  постанова про стягнення виконавчого збору  від 15.08.2019 року ВП №59811565 сторонами виконавчого провадження, в тому числі і ОСОБА_1 , оскаржені не були та є чинними, докази протилежного в матеріалах справи відстуні.
Крім того, виконавче провадження №59811565 було закінчено на підставі п.9 ч.1    ст.39 Закону №1404, відповідно до якого, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Частиною 3    статті 40 Закону №1404    передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої    статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою    статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої    статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
В свою чергу, як свідчать матеріали справи, виконавчий збір в межах виконавчого провадження №59811565 стягнуто не було, постанова про стягнення виконавчого збору від 15.08.2019 є чинною, а тому, відповідно до положень ч.3    ст.40 Закону №1404    підлягає виокремленню в окреме виконавче провадження.
Також, ч.1    ст.42 Закону №1404    передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому    статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Згідно ч.3    ст.42 Закону №1404, витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Відповідно до пункту 2 розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої    наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5    (у редакції    наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5), якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.
Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Колегія суддів, враховуючи викладене дійшла висновку щодо правомірності постанов державного виконавця Комунарського ВДВС м.Запоріжжя про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2019 ВП №60742730 та від 28.11.2019 ВП №60742836.
При цьому колегія суддів вважає неспроможними доводи апелянта в частині посилання на постанови Верховного Суду, оскільки в зазначених постановах розглянуто інший предмет спору та питання застосування законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  308, 311, 315, 316, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі №280/6565/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5    ст. 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко