Номер провадження: 33/813/878/20
Номер справи місцевого суду: 521/5467/20 
Головуючий у першій інстанції Гранін В.Л. 
Доповідач Толкаченко О. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2020 року                                                                         м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., розглянувши апеляційну скаргу представника Одеської митниці ДФС України Бурчо І.Й. на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року, 

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 04 червня 2020 року, 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює підприємцем, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, без конфіскації вилучених грошових коштів. Стягнутий судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. 
Відповідно до оскарженої постанови суду, 24.02.2020 року о 09 год. 10 хв. в оглядовому залі «Приліт», міжнародного аеропорту «Одеса», в зоні діяльності митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса» Одеської митниці Держмитслужби проходив митний контроль ОСОБА_1 , який прибув до України літаком «А-321», б/н TCJRB, авіакомпанії «Турецькі авіалінії», рейсом №465 сполученням «Стамбул - Одеса». Формою проходження митного контролю ОСОБА_1 обрав проходження через зону (коридор) спрощеного митного контролю - «зелений коридор», що належним чином інформаційно обладнана, тим самим, шляхом вчинення дій, заявив про відсутність у нього товарів, які під час переміщення через митний кордон України громадянами підлягають обов`язковому письмовому декларуванню, а також на переміщення яких через митний кордон України встановлено заборони або обмеження. Після проходження зони митного контролю «зеленого коридору», на вимогу інспектора митниці пред`явити наявні у нього валютні цінності, ОСОБА_1 надав наявну при ньому готівку, іноземну валюту в розмірі 21 700 доларів США.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зонах (коридорах) спрощеного митного контролю, оскільки він формою проходження митного контролю обрав проходження через таку зону (коридор) та у нього під час проведення митного контролю було виявлено іноземну валюту в сумі 21 700 доларів США, що перевищує встановлені законодавством України обмеження для переміщення через митний кордон України по «зеленому коридору», тому гр. ОСОБА_1 не мав законних підстав на переміщення через митний кордон України 10 900 доларів США.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції представник Одеської митниці ДФС України Бурчо І.Й. подала апеляційну скаргу, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження, постанову судді скасувати та постановити нову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у порушенні ст.471 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, у розмірі 1700 грн з конфіскацією товарів – безпосередніх предметів порушення митних правил – валюти у кількості 10 900 доларів США.
Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження представник обґрунтувала тим, що повний текст оскарженої постанови на адресу Одеської митниці не направлявся та був отриманий як додаток до заяви ОСОБА_1 , який звернувся до Одеської митниці 26.06.2020 року.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовувала тим, що суд першої інстанції не мав законних підстав для не застосування конфіскації валюти у сумі 10 900 доларів США, оскільки законом передбачено безальтернативну конфіскацію обмежених для переміщення через митний кордон товарів, у разі їх переміщення «зеленим коридором».
До початку судового засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав до апеляційного суду заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу представника Одеської митниці ДФС України Бурчо І.Й. без його участі, при цьому проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити оскаржену постанову без змін.
Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, представник Одеської митниці ДФС України Бурчо І.Й. належним чином повідомлялася про розгляд її апеляційної скарги, який був призначений на 07.08.2020 року та 11.09.2020 року, проте в судові засідання апеляційного суду не з`явилася, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталася.
Частиною 4 ст.294 КУпАП встановлено, що апеляційний перегляд постанови судді у справах про адміністративне правопорушення здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Відповідно до частини 6 ст.294 КУпАП - неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. 
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». 
Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи вказані вимоги закону та те, що апеляційний суд обмежений в часі при розгляді апеляційних скарг на постанову судді в справах про адміністративні правопорушення, вважаю за можливе розглянути апеляційну скаргу представника Одеської митниці ДФС України Бурчо І.Й. без її участі та без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у письмовому провадженні.

Щодо заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження

Пунктом 8) ч.2 ст.129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до ч.5 ст.529 МК України постанова суду (судді) у справі про порушення митних правил може бути оскаржена особою, стосовно якої вона винесена, представником такої особи або митним органом, який здійснював провадження у цій справі. Порядок оскарження постанови суду (судді) у справі про порушення митних правил визначається Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законами України.
       Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.
В свою чергу матеріали адміністративної справи не містять відомостей про отримання представником Одеської митниці ДФС України копії оскарженої постанови, а також направлення вказаної постанови засобами поштового чи електронного зв`язку на адресу Одеської митниці ДФС України.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеської митниці ДФС України з заявою про виконання постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 04 червня 2020 року та до заяви долучив копію постанови.
24 червня 2020 року представник Одеської митниці ДФС України Бурчо І.Й. звернулася до Малиновського суду м. Одеси з апеляційною скаргою на вищезазначену постанову.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що строк на оскарження постанови суду підлягає поновленню, як такий, що був пропущений з поважних причин, а отже підлягає поновленню.
Мотиви суду апеляційної інстанції

Порядок провадження у справах про порушення митних правил встановлений розділом ХІХ Митного кодексу України.
Згідно зі ст.486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.
Статтею 487 МК України передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно зі ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про порушення митних правил, у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 486 та 489 МК України, практики Європейського суду з прав людини та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ст.471 МК України.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим та в апеляційній скарзі представником Одеської митниці ДФС України не оскаржується.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги щодо необхідності конфіскації товарів – безпосередніх предметів порушення митних правил – валюти у кількості 10 900 доларів США, оскільки законом передбачено безальтернативну конфіскацію, апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
Санкцією статті 471 МК України встановлено стягнення у виді накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо безпосередніми предметами правопорушення є товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством України, - також конфіскацію цих товарів.
Апеляційний суд звертає увагу, що санкцією статті передбачено конфіскацію лише тих товарів, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено законодавством. 
За таких обставин конфіскація, передбачена вказаною статтею, поширюється не на товари, ввезення чи вивезення яких здійснюється з перевищенням встановленої граничної норми, а саме на ті, ввезення яких прямо обмежено або заборонено законодавством. 
Відповідно до ст. 378 МК України іноземна валюта не відноситься до товарів, ввезення яких для громадян обмежено.
Суд першої інстанції, враховуючи обставини справи, які свідчать про легальне і правомірне отримання ОСОБА_1 вилученої в нього іноземної валюти, застосувавши міжнародно – правові норми, дійшов до висновку про не застосування до нього додаткового стягнення в вигляді конфіскації вилучених грошових коштів.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який врахував практику Європейського суду з прав людини, у рішенні «Садоча проти України» та зазначив, що конфіскація всієї незадекларованої суми грошей накладе на ОСОБА_1 індивідуальний та надмірний тягар і буде непропорційною до вчиненого правопорушення, отже, буде порушено статтю 1 Протоколу №1 до Конвенції. 
Між тим, суд першої інстанції вказав, що сума, яку митний орган вимагає конфіскувати у правопорушника, є для нього значною, а шкода, яку він потенційно міг завдати органам влади - незначна, оскільки він не ухилився від сплати мита та інших зборів і не завдав державі будь-якої шкоди.
Разом з тим, з матеріалів справи про порушення митних правил вбачається законне джерело походження грошових коштів вилучених у ОСОБА_1 , а саме наявна довідка з автосалону та договору про надання посередницьких послуг, відповідно до яких ОСОБА_1 було продано транспортний засіб за 23 000 доларів США.
Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи дійшов обгрунтованого висновку про незастосування до ОСОБА_1 додаткового покарання у виді конфіскації вилучених грошових коштів, а тому визнає апеляційну скаргу представника Одеської митниці ДФС України Бурчо І.Й. необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно п.1 ч.8 ст.294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
На підставі викладеного, керуючись статями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 471, 522, 529, 530 МК України, - суддя Одеського апеляційного суду –
ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику Одеської митниці ДФС України Бурчо І.Й. строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 04 червня 2020 року.
Апеляційну скаргу представника Одеської митниці ДФС України Бурчо І.Й.- залишити без задоволення.
Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 04 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.471 МК України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень, без конфіскації вилучених грошових коштів – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду        О.О. Толкаченко