УХВАЛА

16 липня 2020 року 
Київ
справа №9901/598/19
адміністративне провадження №П/9901/598/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Усенко Є.А.,
суддів: Гончарової І.А.,  Олендера І.Я.,  Білоуса О.В.,  Желтобрюх І.Л., 

секретаря судового засідання Кривди В.І. 
представника Вищої ради правосуддя - Русакової І.Г.
розглянувши заяву Вищої ради правосуддя про відвід суддів у справі                                     № П/9901/598/19 за позовом громадянина ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про зобов`язання вчинити дії та заяви суддів Усенко Є.А.,    Гончарової І.А., Олендера І.Я., Желтобрюх І.Л. про самовідвід у зазначеній справі, -
УСТАНОВИВ :
Рішенням Верховного Суду від 11.03.2020 позов громадянина ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про зобов`язання вчинити дії задоволено: зобов`язано Вищу раду правосуддя повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації від 26.11.2019 і надати ОСОБА_1 публічну інформацію - електронну копію технічного запису засідання Вищої ради правосуддя від 14.11.2019 в частині розгляду питання про тимчасове відсторонення судді Приморського районного суду                        м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_4 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності.
04.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення у спосіб накладення на Голову Вищої ради правосуддя штрафу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Заява обґрунтована посиланням на те, що рішення Верховного Суду від 11.03.2020, яке в силу норм пункту 1 частини першої статті 263, абзацу другого пункту 7 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає негайному виконанню, Вищою радою правосуддя не виконано. На підтвердження цього доводу ОСОБА_1 до заяви додав листи від 20.03.2010 №13174/0/9-20 заступника начальника управління - завідувача відділу по роботі зі зверненнями управління по роботі зі зверненнями, запитами на інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян Вищої ради правосуддя Яким`як Л.Р. та від 28.04.2020 № 17818/0/9-20 начальника управління по роботі зі зверненнями, запитами на інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян Вищої ради правосуддя Максімова В.А. 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від                     07.07.2020 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення Верховного Суду від 11.03.2020 призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін на 16.07.2020.
16.07.2020 на адресу Верховного Суду  надійшла заява Вищої ради правосуддя (далі -ВРП) про відвід суддям  Усенко Є.А., Желтобрюх І.Л., Гончаровій І.А., Олендеру І.Я., Бившевій Л.І. з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
В заяві зазначено, що приймаючи рішення 11.03.2020, Верховний Суд у складі колегії суддів Усенко Є.А. (головуючий суддя),  Желтобрюх І.Л., Гончарової І.А., Олендера І.Я., Бившевої Л.І., зобов`язавши ВРП надати ОСОБА_1 публічну інформацію (електронну копію технічного запису засідання Вищої ради правосуддя від 14.11.2019 в частині розгляду питання про тимчасове відсторонення судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_4 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності), невірно обрав спосіб відновлення порушеного права позивача, оскільки ВРП наділена управлінськими функціями розпорядника інформації та має право діяти на власний розсуд за наслідками розгляду заяви про запит інформації. Такі дії, як стверджується в заяві, свідчать про втручання суду в діяльність ВРП, як розпорядника інформації. Крім того, суд допустив рішення Верховного Суду від 11.03.2020 до негайного виконання та видав позивачу виконавчий лист від 25.03.2020, тоді як зазначене  судове рішення було оскаржене ВРП в апеляційному порядку, не набрало законної сили, що унеможливлює його виконання. У зв`язку з такими діями суду ВРП 15.06.2020 звернулась до Великої Палати Верховного Суду з клопотанням надати оцінку діям колегії суддів Верховного Суду у зазначеному складі, за результатами якої постановити окрему ухвалу. Такі обставини, як вказано в заяві ВРП, можуть свідчити про упередженість чи необ`єктивність суддів Усенко Є.А., Желтобрюх І.Л.,             Гончарової І.А., Олендера І.Я., Бившевої Л.І. під час розгляду заяви ОСОБА_1 та є підставою для їх відводу.
У судовому засіданні 16.07.2020 ОСОБА_2 , в особі якої ВРП здійснює самопредставництво (представництво), підтримала заяву ВРП про відвід суддям Усенко Є.А., Желтобрюх І.Л., Гончаровій І.А., Олендеру І.Я. з вищезазначених підстав.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), відповідно до якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка визначає недопустимість повторної участі судді в розгляді адміністративної справи. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (частини перша-третя цієї статті).
Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС).
Відповідно до частин першої, другої статті 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини безсторонність в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або небезсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).
При оцінці об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні, чи є у  справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).
Норми статті 36 КАС, так само, як і інші правові норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які свідчать про упередженість чи необ`єктивність суддів. Такі підстави у всякому випадку повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.
Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду особа, яка заявила про упередженість та необ`єктивність судді у справі, в якій вирішується питання щодо її прав, обов`язків чи законного інтересу, повинна надати докази прояву суддею упередженості, як підстави для відводу судді від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для відводу судді в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді або його уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.
Як вже зазначено, норма частини четвертої статті 36 КАС прямо вказує, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу судді. Разом з тим, наведені ВРП підстави для відводу суддям Усенко Є.А., Желтобрюх І.Л., Гончарової І.А., Олендера І.Я. ґрунтуються на несприйняті результату судового розгляду справи № П/9901/598/19 та результату розгляду судом заяви ОСОБА_3 про встановлення судового контролю за виконанням рішення, ухваленого у цій справі. Про існування інших чинників, які б об`єктивно ставили або могли поставити під обґрунтований сумнів безсторонність та неупередженість зазначених суддів при розгляді заяви ОСОБА_1 , ВРП не зазначає.
Враховуючи наведене, заява ВРП про відвід суддів Усенко Є.А., Желтобрюх І.Л., Гончарової І.А., Олендера І.Я. задоволенню не підлягає. 
Одночасно, врахувавши підстави, з яких ВРП заявила відвід, судді Усенко Є.А., Желтобрюх І.Л., Гончарова І.А., Олендер І.Я. у судовому засіданні заявили самовідвід у подальшому розгляді цієї справи. Заяви про самовідвід судді вмотивували тим, що відповідно до положень Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII до повноважень ВРП, зокрема, входить здійснення дисциплінарного провадження щодо судді.
Звернення ВРП до Великої Палати Верховного Суду з клопотанням про здійснення оцінки діям суддів Усенко Є.А., Желтобрюх І.Л., Гончарової І.А., Олендера І.Я. поза межами апеляційного оскарження ухвалених судових рішень у справі                                     № П/9901/598/19 (про що свідчать матеріали справи) не виключає, що за умови продовження розгляду заяви ОСОБА_1 цими суддями ВРП вважатиме встановленим факт порушення ними норм матеріального та/або процесуального права при ухваленні судового рішення із наслідками у виді реалізації повноважень дисциплінарного органу.
Водночас, у зв`язку із зверненням ВРП з таким клопотанням сумніви в об`єктивності і неупередженості суддів Усенко Є.А., Желтобрюх І.Л., Гончарової І.А., Олендера І.Я. може виникнути і у позивача у справі, оскільки це дає йому підстави вважати, що судді прийняли рішення під тиском дисциплінарного органу.
У рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії» (рішення від 17.01.1970 (заява                     № 2689/65) ), «Пєрсак проти Бельгії» (рішення від 01.10.0982 (заява № 8692/79) ) і         «Де Куббер проти Бельгії» (рішення від 26.10.1984 (заява № 86) Європейський суд з прав людини вказав, що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах (Bulut).
Відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Це правило має розповсюджуватись і на самовідвід судді.
Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Частиною першою статті 40 КАС встановлено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. За змістом цієї норми заява судді про самовідвід не обмежується певною стадією розгляду (перегляду) справи. 
Враховуючи викладене та з метою недопущення сумнівів щодо неупередженості та об`єктивності складу суду при розгляді справи №П/9901/598/19, заяви суддів          Усенко Є.А., Желтобрюх І.Л., Гончарової І.А., Олендера І.Я. про самовідвід підлягають задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 41 КАС у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.
Керуючись статтями 36, 39, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні заяви Вищої ради правосуддя про відвід суддів Усенко Є.А.,    Желтобрюх І.Л., Гончарової І.А., Олендера І.Я. у справі № П/9901/598/19.
Задовольнити самовідвід суддів Усенко Є.А., Желтобрюх І.Л., Гончарової І.А., Олендера І.Я. у подальшому розгляді справи П/9901/598/19.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................
Є.А. Усенко
І.А. Гончарова 
 І.Я.Олендер 
 О.В. Білоус 
 І.Л. Желтобрюх ,
Судді Верховного Суду