УХВАЛА

17 серпня 2020 року     
Київ
справа № 120/1993/19-а
адміністративне провадження № К/9901/19834/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гімона М.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на  постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 у справі №120/1993/19-а за позовом Державного підприємства "Вінницький експертний центр з енергоефективності" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
10.08.2020 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - скаржник), направлена до суду поштою 06.08.2020.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження постанови апеляційного суду в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.    
Натомість  викладено обставини справи, процитовано висновки акта перевірки та норми Податкового кодексу України з абстрактним зазначенням, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з порушенням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.  
Скаржник посилається на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.09.2019 у справі №823/530/15, а саме: "на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку".
Проте, з огляду на зміст постанови апеляційного суду, вона таким висновкам не суперечить. 
Фактично, доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до неправильної, як на думку скаржника, зробленої судом апеляційної інстанції правовою оцінкою сукупності встановлених обставин і досліджених доказів, що не є свідченням застосування судом норм права без урахування висновків Верховного Суду.
Також скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.01.2018 у справі №К/9901/1234/18 та від 17.01.2018 у справі №К/9901/2529/18.
Проте обґрунтування касаційної скарги в цій частині зводиться виключно до цитування положень ПК України і доводів відповідача, що використання податкової інформації та висновків, зроблених під час перевірки на підставі такої інформації, є беззаперечним підтвердженням відсутності здійснення господарської операції.
Зазначене обґрунтування не можна визнати як вмотивоване для відступу від правової позиції Верховного Суду. 
Крім того, усталеною є практика Верховного Суду (зокрема, але не виключно, справа №826/7917/17), яка, якщо її систематизувати, полягає в тому, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання, ні помилки в оформленні первинних документів самі по собі не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
Саме досліджуючи реальність господарських операцій шляхом надання правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам у сукупності зі встановленими фактичними обставинами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що судом неправильно застосовані норма матеріального права.
Посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, що суд апеляційної інстанції оцінив докази неповно, невсебічно та необ`єктивно, що відповідає пункту 1 частини другої статті 353 КАС України.
Проте пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу. 
Посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України взагалі не містить обґрунтування.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги щодо наведених підстав - пункти 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, посилання на пункт 1 частини другої статті 353 КАС України також не може вважатися як належне викладення підстави для касаційного оскарження постанови апеляційного суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга  Головного управління ДПС у Вінницькій області підлягає поверненню як така, що не містить належного викладення підстав касаційного оскарження  постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  Головного управління ДПС у Вінницькій області на  постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 у справі №120/1993/19-а за позовом Державного підприємства "Вінницький експертний центр з енергоефективності" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення повернути скаржнику.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                  М.М. Гімон