ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/13602/17                                        Головуючий суддя І інстанції Сугачова О. О.
Провадження № 22-ц/818/1434/20                                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2020 року                             м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого судді - Яцини В.Б.
суддів:                 - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря :Семикрас О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року, ухвалене у  складі головуючого судді Сугачової О.О., по цивільній справі № 643/13602/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у розмірі 1% за кожен день прострочки аліментів на двох неповнолітніх дітей та зміну розміру аліментів,

встановив:

25 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення пені у розмірі 1% за кожен день прострочки аліментів на двох неповнолітніх дітей та зміну розміру аліментів.
Уточнивши свої вимоги ОСОБА_2 остаточно просила збільшити стягнення з відповідача на її користь аліментів з розміру 1/3 частини від усіх видів щомісячного заробітку, але не менш 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з відповідача на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення повноліття дітьми, - до розміру 1/3 частини від всіх видів щомісячного заробітку, але не менш 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дітьми повноліття, а також – просила стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) у розмірі 1% суми несплачених аліментів у розмірі 51382,97грн.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2006 по 22.06.2016. Від шлюбу з відповідачем вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом із матір`ю. Рішенням Московського району м. Харкова від 09.09.2016 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.08.2016. Оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» було встановлено мінімальний розмір аліментів на одну дитину не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому позивач просила змінити мінімальний розмір стягнення аліментів. Крім того, повивача зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ від 06.09.2017 заборгованість відповідача перед позивачем становить 23061,82грн., а пеня від суми заборгованості за 2016 складає 26555,91грн., за 2017 – 24827,06грн., а всього пеня за несплачені аліменти становить 51382,97грн., яку відповідно до ст. 196 СК України позивач просила стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року позов задоволено частково. Змінено розмір аліментів, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та до досягнення дітьми повноліття.
 Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 03.08.2016 року по 20.09.2017 року в розмірі 23716 грн. (двадцять три тисячі сімсот шістнадцять 61 коп.).
В іншій частині вимог позову відмовлено.
 Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) у дохід держави судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп. (одна тисяча двісті вісімдесят грн.).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить в задоволеній частині рішення про стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 03.08.2016 року по 20.09.2017 року в розмірі 23716 грн. скасувати, в іншій частині залишити без змін.
Вказав, що у нього на теперішній час взагалі відсутня заборгованість, оскільки він справно платить, копії квитанції про сплату аліментів були надані суду. Згідно розрахунку від 21.11.2017 року за виконавчим листом № 643/9506/16-ц від 20.10.2016 року наявна переплата у розмірі 1980 грн.73 коп.
Зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості від 21.09.2017 заборгованість вказана у розмірі 23716,61грн., між тим, позивачем надана довідка- розрахунок заборгованості по аліментам від 23.05.2017, де зазначена сума боргу за період з 03.08.2016 по 01.05.2017 в сумі 13372,15грн. Отже, довідки різняться щодо сум сплати. У довідках, які отримав представник визначено загальну суму заборгованості станом на 21.11.2017 у розмірі 27519грн. та така сума повністю сплачена відповідачем, а тому будь-яка заборгованість перед позивачем відсутня, відповідно у задоволені позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.
У письмовому відзиві представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Кузьміна Т.Г. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення залишити без змін. 
На обґрунтування вказала, що доводи відповідача про те, що вперше він дізнався про наявність рішення суду про сплату аліментів та про наявність виконавчого провадження №52778095 коли 21.09.2017 отримав розрахунок заборгованості не відповідають дійсності. Доданими до даного відзиву на апеляційну скаргу доказами підтверджується, що ще 06.01.2017 р. боржник (Відповідач по справі) ознайомився з розрахунком заборгованості за період з 03.08.2016 р. по 12.12.2016 р., про що свідчить особистий підпис Відповідача. Крім того, того ж дня, 06 січня 2017 р., Відповідачем була подана до Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова заяву, в якій зазначалося, що боржник (Відповідач по справі) не проти позбавлення його батьківських прав щодо дітей  ОСОБА_5 та  ОСОБА_3 , що підтверджується його підписом та Вх.№224/14.6-32 від 06.01.2017 р. Також, 12.12.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника (Відповідача по справі) та оголошення заборони на його відчуженні 12.09.2017 р. представник боржника (Відповідача по справі) звертався до відділу заяв на ознайомлення з виконавчим провадженням, та яка містить додаток копії оскаржуваної постанови. Вказані факти свідчать про обізнаність Відповідача про наявність судового рішення про сплату аліментів та виконавчого провадження набагато раніше, ніж 21.09.2017 р., як наголошує Відповідач.
Звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданим Московським ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 06.09.2017, вбачається, що існує заборгованість по аліментам станом на 21.09.2017 в розмірі 23716 грн. (вказаний розрахунок міститься в матеріалах справи №643/13602/17). При вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6- 2589цс15, від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її' сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножите та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванню розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць із дня сплати частки місячне: платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 % (постанова Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц). Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, за відсутності відповідача та його представника, належним чином повідомлених про розгляд справи, з урахуванням заяви представника відповідача розглядати справу за його відсутністю, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2016 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.08.2016 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.11). На той час згідно ч. 2 ст. 182 СК України у такому випадку мінімальний розмір аліментів на одну дитину не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
Встановлено, що батьки дітей разом не проживають, останні знаходяться на утриманні матері та проживають з нею.
Такі обставини підтверджено копіями рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2016, довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку (а.с.10.11).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017, збільшено мінімальний розмір аліментів та внесено зміни, зокрема, до ст. 181-184 СК України.
Так, згідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, розмір аліментів призначений за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2016, є меншим ніж встановлений законом та не є достатнім для утримання дитини.
 Отже, суд дійшов висновку, що є правові підстави для збільшення розміру аліментів призначених рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.09.2016, з урахуванням змін, внесених до ст. 181-184 СК України.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком.
Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від ІНФОРМАЦІЯ_4 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.
Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.
За змістом статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.
У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.
Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.
Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18), від якого касаційний суд наразі не виступив. Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року при розгляді аналогічної цивільної справи № 466/4009/18 застосувала згадану правову позицію, тому колегія суддів також вважає її релевантною до цієї справи і застосовує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як пояснила позивачка в суді апеляційної інстанції, вона до державного виконавця з приводу перерахунку мінімального розміру призначених судом аліментів на дітей у зв`язку зі зміною згаданої норми ст. 192 СК України, на яку вона покликалася у своєму позові, - не зверталася.
Оскільки позивачем не заявлялось і судом не розглядалося її позовних вимог щодо зміни розміру аліментів з підстав зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що могло бути підставою для зміни визначеного розміру аліментів, спору щодо перерахунку мінімального розміру пенсії фактично не виникло, - сама по собі зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, у даному випадку не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.
Тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, за його безпідставністю.
В іншій частині рішення суду відповідає згаданій нормі ст. 263 ЦПК України і доводами скарги не спростовується, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України колегія суддів залишає рішення суду в оскарженій частині щодо стягнення пені без змін.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, зроблений державним виконавцем, який відповідачем не був оспорений, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.05.2018 за виконавчим листом № 643/12231/15-ц складає 41379,87 грн.
Згідно заяви про збільшення позовних вимог представником позивача нарахована пеня за прострочення сплати аліментів в загальній сумі 283 820, 62 грн.
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин щодо права отримувача аліментів на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України, в редакції станом на час вирішення справи судом, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
В даній редакції норма ч. 1ст. 196 СК України набрала чинності з 08 липня 2017 року.
Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді стягнення неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Тобто, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Неустойка стягується з особи, яка винна у простроченні сплати аліментів.
При розгляді справи суд виходить із презумпції вини платника аліментів, яка доводами скарги не спростована. 
Відповідно до ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.
Виходячи із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в прострочені сплати аліментів повинен довести платних аліментів.
Однак, таких обставин відповідачем суду не доведено. Не містять таких доказів і матеріали справи.
Далі, аналізуючи зміст ст. 196 СК України, вбачається, що статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені ) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватись на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць  та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України застосовує суд у даній аналогічній за обставинами справі.
У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. 
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.
Виходячи із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в прострочені сплати аліментів повинен довести платних аліментів.
Однак, таких підстав відповідачем всупереч процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не доведено. 
Далі, аналізуючи зміст ст. 196 СК України, вбачається, що статтею 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені ) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватись на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.
Позивачем в позовній заяві навела розрахунок пені за період з серпня 2016 по вересень 2017 року у розмірі 51382,97грн, з яким суд обґрунтовано погодився. 
На підставі викладеного, суд дійшов законного і обґрунтованого висновку, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості за період з серпня 2016 по вересень 2017 в розмірі 23716,61грн. за правилами ст. 196 СК України та положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017.
Посилання у доводах скарги на непоінформованість відповідача про рішення суду, яким його зобов`язано сплачувати аліменти та про розмір заборгованості є безпідставними, оскільки обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей ґрунтується на законі, а рішення суду в цьому контексті лише змушує відповідача до виконання цього обов`язку у примусовому порядку. Розрахунок державного виконавця про розмір заборгованості відповідачем не оспорений, а той факт, що відповідач після звернення позивачки до суду сплатив заборгованість, для нарахування пені за змістом наведеної норми ст. 196 СК України не має правового значення, оскільки максимальний її розмір обмежений 100 відсотками заборгованості, яка існувала на день розгляду справи. 
Європейський суд з прав людини при з`ясуванні дотримання передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. права на справедливий суд у його процесуальному аспекті, пов`язаному з належним здійсненням правосуддя, вказав, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на вищевказані обставини та правове обґрунтування апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року – скасуванню лише щодо зміни розміру аліментів, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. 
       В іншій частині оскаржене рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.  367, 368, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
       Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року – скасувати в частині зміни розміру аліментів та у задоволенні позову в цій частині відмовити. 
       В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 03 липня 2020 року.

Головуючий                                                                                         В.Б. Яцина.

Судді                                                                                                      І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.