ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року	Львів	Справа № 380/1762/20 пров. № А/857/7123/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                        Шевчук С.М.
суддів                                                             Кухтея Р.В., Носа С.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 30 квітня 2020 року (ухвалене в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, судом під головуванням судді Мартинюка В.Я., дату складання повного тексту судового рішення не зазначено) у справі № 380/1762/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення індексації грошового забезпечення, суд-
                                                   ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
визнати протиправними дії щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 21.09.2018 року;
стягнути індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 21.09.2018 року, з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, у сумі 106917 грн. 16 коп.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року:
визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 21.09.2018 року;
зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , Львівська область, Пустомитівський район, с.Липники) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 року по 21.09.2018 року у сумі 106917 (сто шість тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн. 16 коп;
стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , Львівська область, Пустомитівський район, с.Липники) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. 
Не погоджуючись з вказаними додатковим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти постанову, якою позивачу відмовити у задоволенні позову.  
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що виплата та нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016-лютому 2018 роках здійснюється виключно у межах наявного фінансового ресурсу. Міністерство оборони не володіло відповідними фінансовими ресурсами на підтвердження чого позивачем приведено лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.03.2018 року за № 248/1485. Також, відповідач, стверджує, що станом на момент прийняття наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.08.2019 року за №156 позивач погодив проведення з ним усіх необхідних розрахунків та відповідно не оскаржував своє звільнення та/або наказ про виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Окрім вказаного вказує, що не погоджується з розміром нарахованої індексації, вказує, що суд не вправі підміняти інші органи та самостійно нараховувати і визначати розмір індексації такими повноваженнями наділений виключно відповідач.  
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити без змін рішення суду першої інстанції. По суті доводи відзиву співпадають з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному судовому рішенні. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2018 року за №30-РС (по особовому складу) старшого прапорщика ОСОБА_1 , головного старшину інформаційно-телекомунікаційного вузла, відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я).
ОСОБА_1 16.09.2019 року звернувся до відповідача із заявою про виплату йому індексації грошового забезпечення за період часу з 01.01.2016 року по 21.09.2018 року.
Відповідач листом від 15.10.2019 року за №350/490/46/1929/пс повідомив позивача про те, що для виплати індексації в січні 2016 року-лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалось. У зв`язку з тим, що величина індексу споживчих цін у квітні-серпні 2018 року не перевищувала поріг індексації в розмірі 103%, індексація  грошового забезпечення за цей період не проводилась. 
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із не нарахуванням та не виплатою позивачу індексації грошового забезпечення за період служби з 01.01.2016 року по 21.09.2018 року.
ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з фактичних обставин справи щодо не нарахування та не невиплати позивачу індексації грошових доходів у період 01.01.2016 року по 21.09.2018 року. Також судом враховано положення статті 2 та 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» відповідно до яких індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Відсутність фінансових ресурсів не може бути правовою підставою для не виплати позивачу гарантованої законом індексації у разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Окрім того, суд вказав що відповідачем не спростовано правомірність наданого позивачем розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 21.09.2018 року у розмірі 106917 грн. 16 коп., а тому дана сума підлягає нарахуванню та виплаті позивачу.
ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Закон № 2011-XII).
Так, частинами першою-четвертою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Абзацом другим частини третьої   статті 9 Закону України № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; надалі – Закон № 1282-ХІІ).
Зокрема, статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 4 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка, а з 01.01.2016 – 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Водночас, положеннями статті 6 Закону № 1282-ХІІ визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з  01.01.2016 – 103 відсотка).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Разом з тим, пунктом 2 Порядку № 1078 закріплено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Крім того, положеннями пункту 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.
У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Тобто, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.
Суд наголошує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Так, положеннями Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. Тобто, мова йде про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої  інстанції щодо необґрунтованості доводів відповідача про відсутність коштів для виплати індексації грошового забезпечення, як належного доказу неможливості здійснення вказаних виплат.
При цьому суд першої інстанції слушно зазначив, що проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців та обмеження виконання цих норм законодавства не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств, тощо.
Обґрунтованим, на переконання колегії суддів є посилання суду апеляційної інстанції на положеннястатті 1 Протоколу № 1 до   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Пунктом 23 рішення у вказаній справі Європейського суду з прав людини вказано, що Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.Не проведення та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення втрати частини доходів є обмеженням його Конституційних прав відповідачем, що є незаконним.
Обставини щодо не проведення індексації грошового забезпечення у встановлений статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» строк у період з 01.01.2016 по 21.09.2018 відповідачем не заперечуються.
Ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції уважає підставними доводи суду першої інстанції щодо необхідності визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації позивачу індексації грошового забезпечення та покладення  на відповідача обов`язку щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за періодз 01.01.2016 по 21.09.2018.
Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_1 при нарахуванні індексації грошового забезпечення встановлено базовий місяць – січень 2014 року та грудень 2015 року у зв`язку із збільшенням розміру грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без зміни розміру посадового окладу.
Однак, з такими діями відповідача суд не може погодитись, оскільки абзацом 5 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року за № 1013 передбачено, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Зміна посадових окладів з урахуванням періоду проходження військової служби Ленівого відбулась 01.01.2008 року згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року за №1294 і діяла до 01.03.2018 року згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року за №704.
Відтак, якщо останні підвищення окладу за посадою відбулись у січні 2008 року та березні 2018 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року та березня 2018 року.
Водночас колегією суддів встановлено, що ухвалюючи рішення про зобов`язання нарахувати та виплатити певну суму індексації  суд першої інстанції в порушення приписів процесуального закону щодо офіційного з`ясування всіх обставин справи в сукупності не здійснив перевірки поданого позивачем розрахунку індексації, не підтвердив його правильність зібраними у справі доказами.  
Окрім того, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не вправі підміняти інші органи та самостійно нараховувати і визначати певний розмір індексації для військовослужбовців, оскільки такими повноваженнями наділений виключно відповідач, як роботодавець. Суд вправі лише надати правову оцінку діям відповідача стосовно нарахуванню чи не нарахуванню такої індексації. Проте, як встановлено судом на момент розгляду даної справи відповідач жодних дій по фактичному нарахуванню певного розміру індексації не здійснив, а відтак у суду відсутні підстави для надання правової оцінки діям відповідача стосовно перевірки розміру нарахованої та виплаченої позивачу індексації за період з лютого 2008 року та березня 2018 року.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 року по 21.09.2018 року з урахуванням приведених правових норм та висновків, викладених судом у даній справі.
З огляду на зазначенні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції в частині визначення судомрозміру індексації у сумі106917 (сто шість тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн. 16 коп. з ухваленням в цій частині  судового рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги.
Керуючись ст. 229, 308, 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі № 380/1762/20 скасувати в частині визначення судом розміру індексації у сумі 106917,16 грн (сто шість тисяч дев`ятсот сімнадцять грн. 16 коп.)з ухваленням в цій частині постанови про відмову у задоволенні вказаної вимоги.
У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі № 380/1762/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 16.07.2020.